Kas elu on tekkis juhuslikult või planeeritult?
Kas Jumala olemasolu saab teaduslikult tõestada?
Endine ateist Pekka Reinikainen töötas 35 aastat arstina,
nüüd ta viib meid teekonnale neid asju uurima.
KAS JUMAL ON OLEMAS?
4. osa. INIMESE SÜDAMES ON JUMALA JA IGAVIKU IGATSUS
Kõik inimesed on loodud Jumala näo järgi, Tema sarnaseks.
Meie kõikide südametes on Jumala ja igavese elu igatsus.
See on meis sügaval, mitme kihi all peidus.
Elu on võinud meid rängalt kohelda, tuues palju vastuolusid teele.
Kuid lõpuks koputab siiski Jumal meie südametunnistusele,
kutsudes meid selle kaudu.
Fakt, et Jumal on loonud meid oma näo järele, tähendab ka seda,
et Ta igatseb meiega igaveses elus igavesti koos olla.
Tänapäeval ei jaksa inimesed enam mõelda järgmistele küsimustele:
Miks ma siin olen? Kas ma vastutan oma tegude eest?
Mis juhtub pärast mu surma?
Nende küsimuste asemele on tulnud ateistide väited, mille kohaselt on
elu on ilma sihita ning inimese esiisaks oli rakuvedeliku kogum.
Inimese südames on igatsus igaviku järele, Koguja 3:11.
Igaüks küsib varem või hiljem oma elus neid küsimusi.
Kuid miks on nendest tänapäeva ühiskonnas niivõrd raske rääkida?
Kas meie ühiskonda valitseb teofoobia e hirm Jumala ees?
Tapio Puolimatka on tõstatanud oma raamatutes selle küsimuse.
Tundub et meie ühiskond kardab mainida sõnu"Jumal, Jeesus
ja Püha Vaim". Sellest minnakse mõne muu väljendiga mööda.
Justkui kardetakse Jumalat nimetada, kes siiski hoiab kogu maailma koos.
Kas mingid kaasaegsed müüdid takistavad Jumalast rääkimist?
Paljud ütlevad kohe, et Jumalast ei räägita, usuasjad on privaatsed.
Siis väidetakse veel, et kõik on suhteline, tõde pole olemas.
Ka Jumal on suhteline mõiste või käsitlus.
Paljud teadlased ei julge olla eri meelt,
jäädes oma kolleegide hulgas vähemusse.
Nad on selles mõttes konformistid - mugavuse ja turvalisuse taotlejad.
Et ikka palk jookseks ja töö ning elu oleks kindlustatud.
Suur enamus on aga ajalugu vaadates eksinud ja just üksikisiku avastused
on teadust edasi viinud, kusjuures need leiutajad on julgenud
vaidlustada üldist arvamust ning üldiseid tõekspidamisi.
Piibli kohaselt pole usk mingi hirmus privaatne asi.
Matteuse 10:32 ütleb Jeesus: "Igaüht nüüd, kes mind
tunnistab inimeste ees, teda tunnistan ka mina oma Isa ees,
kes on taevas. Aga igaühe, kes iganes minu ära salgab inimeste ees,
tema salgan ära ka mina oma Isa ees, kes on taevas. "
Usk pole vaid igaühe enda asi.
Kas siis kõik on suhteline?
Selline mõtteviis on ehk Einsteini relatiivsusteooria valetõlgendus.
See tõlgendus ei vasta Einsteinile.
Ülipopulaarseks saanud Einsteini relatiivsusteooria valemis E=mc²
ehk mass võrdub valguse kiirus ruudus pole midagi suhtelist.
See on väga täpne.
Samuti on valguse kiiruse ühik fikseeritud, mitte suhteline.
Valguse kiirus teises astmes on samuti täpne e konstant.
Üllatav on see, et füüsika on matemaatiliselt äärmiselt täpne.
See on tugev vihje sellest, et keegi on füüsika põhieeldused planeerinud.
Ehk looduse konstandid on äärmiselt täpselt paika pandud.
Lausa sellise täpsusega, et see ületab inimese võime
kaasaegse tehnika abil midagi samasugust teha.
Miski ei ole tegelikkuses suhteline.
Väide "Kõik on suhteline" sisaldab endas kahte teineteist välistavat
hüpoteesi või väidet.
Kuid teadlaste enamuse arvamus?
Teadus on ju isereguleeruv süsteem.
Tõlgendused muutuvad ja arenevad ning see toimub tohutu tempoga.
Kool ja ülikool peaks noortele selgitama, et nendes asutustes
ei õpetata absoluutset tõde, vaid erinevaid teooriaid, mis muutuvad.
Järelikult ei saa enamuse arvamus kunagi olla tõde.
See on äärmiselt tähtis!
99%-line tõde pole samuti mitte tõde, kuna see eeldab vaikimisi
100% -lise tõe olemasolu.
Ning väide "Tõde pole olemas" eeldab selle väite absoluutset tõepärasust.
MIs on siis tõde?
Kristlastena me teame, mis on tõde ning see on imeline asi.
Maailmakõiksuse Looja on tee, tõde ja elu (Jh 14:6).
Sinu Sõna on tõde (Jh 17:17).
Kui te jääte minu sõnasse, siis te olete tõesti minu jüngrid ning
tunnetate tõde, ja tõde vabastab teid.” (Jh 8:31)
Imeline tõde, mis teeb meid vabaks.
Mis on siis tõde teaduslikus maailmas?
On oluline mõista, et teaduslik info on kasulik ning oluline.
Kuid mida enam me teame, seda enam suureneb ka meie teadmatus.
Näiteks kui saame vastuse mõnele väga keerulisele probleemile,
nagu näiteks äsja selgunud vastus sellele,
miks inimene näeb kolmemõõtmeliselt, siis sellest vastusest tuleneb umbes
15 uut ning palju keerulisemat küsimust.
Mida rohkem me teame, seda enam lisanduvad uued küsimused.
Toon näiteid.
Me ei tea, miks universum on olemas.
Võimalik suur pauk ei oleks looduses vabalt esinev nähtus.
Kes selle põhjustas ning planeeris, kui see tõesti sündis?
Miks muutus osa energiast mateeriaks?
Me ei tea tegelikkuses, miks see laud, millele ma toetun, on siin ja
miks on see mateeria siin.
Miks osa energiast muutub mateeriaks ja osa mitte?
Ka selles veeklaasis on nii palju energiat, et kui see vesi muutuks
mateeriast tagasi energiaks, siis need stuudiolambid põleksid selle
energiaga miljon aastat!
Täna on kuumim väide teaduses küsimus: miks on mateeria olemas?
Sellele otsitakse vastust Higgsi bosoniga e oletatava algosakesega,
mis teoreetiliselt muudab energia mateeriaks.
Seda algosakest on juhuslikult nimetatud jumalosakeseks ning seda
väidetavalt saadakse Large Hadron Collideri (LHC) uurimismasinas,
mis maksis 4,5 miljardit eurot ning mida kasutatakse
juba teist aastat järjest.
Rasked küsimusi on palju ja neid tuleb juurde.
Üks arutlusel olev küsimus on valguse kiiruse konstant.
Tundub, et Albert Einsteinil oli õigus, kui ta ütles, see on
konstant, kuid ka selles on kaheldud.
Mis on pime mateeria ja pime energia?
Miks me näeme nähtavat mateeriat?
Need on rasked küsimused, mida ei mõisteta ja millele pole vastuseid.
Vaid 5% meie universumi mateeriast ning energiast on meile tuttav,
ülejäänud 95% on avastamata.
Me ei tea. Me ei tea paljusid asju. Küsime kogu aeg uusi küsimusi.
Kes seadistas looduslikud konstandid elamisele sobivaks?
See on hea küsimus, sest kui see nii poleks, poleks meid siin.
Kõik meie universumis on filigraanse täpsusega paika pandud.
Miks füüsika on matemaatiline?
Öeldakse, et see on kingitus, mida me ei vääri ega mõista.
Mõtle, et füüsikat võib mõista imelise matemaatika abil.
Need käivad koku nagu sukk ja saabas, muutes elu kergeks.
Raske oleks saata inimest Kuule, saamata füüsikalisi suurusi
matemaatiliselt täpselt välja arvutada.
Sellele pole muud seletust kui see, et Jumal on elu nii loonud,
et meie elu kergendada ning et meie saaksime loodut uurida
ning Teda selle kõige eest ülistada.
Me ei tea, kuidas tekkis esimene rakk.
Me ei tea, kust on tulnud info inimese genoomi molekulisse.
Me ei tea, kuidas või miks tekkis sooline paljunemine.
Me ei tea, kuidas tekivad (meioos) ja paljunevad (mitoos) sugurakud.
Küsimused, küsimused, küsimused.
Mida rohkem me teame, seda enam meie teadmatus lisandub.
See olukord teeb ateistid väga närviliseks.
Enamus neist teavad, et nad seisavad õhukesel jääl,
kuna me võime neile väga raskeid küsimusi esitada.
Neil on oma vaatenurka väga raske tõestada - tõestada, et Jumalat
pole olemas.
Nüüd, kus ateistidel on trumbid otsas ja kristlased esitavad neile
küsimusi, on nad oma taktikat muutnud.
Ateistid on hakanud loodusest nn loomisvigasid otsima.
Üks väide on selline: Jumalat ei saa olemas olla, kuna lest on nii kole
kala, et Jumal poleks saanud sellist kala luua.
Selle väite esitas juhtiv ateist Richard Dawkins.
Järgmises saates vaatame, mida võib sellest väitest järeldada.
Tõlge: Lemme-Getter Bogatkin