"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Tere tulemast One Way saatesse!
Saate toob teieni misjoniühendus One Way Mission.
Täna õpetab meie pastor Aki Miettinen,
teemaks Kohtumine Jumalaga.
One Way pühapäevapidu kell 12.00, Vuorikatu 19, Helsingis
Meil on vaja kohata Jumalat nii,
et meie elu tõeliselt muutuks; et saaksime teadlikuks,
et oleme kohanud elava, ülestõusnud Kristusega,
ning lahkume kohtumiselt erinevatena.
Piibel on neid lugusid algusest peale täis:
Aabraham, Mooses,
prohvetid, kohtumõistjad jne.
Nad kohtusid Jumalaga nii, et nad muutusid.
Kogu elu muutus.
Sama on ka Uues Testamendis.
Kohtumine Jeesusega muutis kogu inimese elu.
See käib ka apostlite kohta.
Kuigi nad elasid Jeesusega 3,5 aastat.
Aga kui nad kohtusid ülestõusnud Kristusega,
võib öelda, et nende elud muutusid
seoses Püha Vaimu väljavalamisega alles siis.
Uus elu, uus võimalus, uus, mida Jumal luua tahab,
on alati teisel pool risti.
Me ei saa vältida risti,
kui tahes tsivilseeritud ja haritud ühiskond me ka poleks,
Peame sellest hoolimata alati risti jõleduse läbima,
kui tahame inimestena tõeliselt ja sügavalt muutuda.
Teadvustades samas sedagi, et kogudus pole organisatsioon.
See on usklike kogukond, Kristuse ihu, nagu Piibel ütleb.
Oleme maailma ainus lootus.
Kogudus on maailma ainus lootus selles mõttes,
et vaid kogudus võib tuua positiivse muutuse,
mida võib ühiskonnas tunda, näha, kuulda ja maitsta
kui positiivset muutusjõudu.
See astub vastu igasugusele moraalsele korruptsioonile
või mis tahes vastasjõule,
mis püüab summutada jumalariigi esiletungimist
praeguse sugupõlve ajal.
Ütleksin julgesti,
ja julgust mul jagub.
Väidaksin, et oleme nüüd-ajas ja liigume aega,
kus vastasjõud ja vastasjõudude kombinatsioon,
mis pole üksnes sekulaarne,
vaid sisaldab juba ka kristlikke elemente,
koondavad oma vägesid.
Mis kristlikul areenil toimub?
Kahjuks see killustub.
Meil on piisavalt usku, et siiamaale piiritarasid ehitada.
Meil pole aga piisavalt usku,
uskumaks, et oleme sündinud samast Vaimust,
ja meil on tõeline võimalus omavaheliseks osaduseks.
Põhimõttes, põhiasjus üksmeel,
kõrvalseikades vabadus,
ja kõigis asjus armastus - see on, mis meid ajendab,
nagu Augustinus ütles.
Lugu Markuse 10. peatükis,
kus üks inimene Jeesust kohtas ja mis ma sellest arvan.
Loeme Markuse 10:46-52 -
"Ja nad tulid Jeerikosse. Ja kui Jeesus ja ta jüngrid
koos üsna suure rahvahulgaga Jeerikost välja läksid,
istus tee ääres pime kerjus Bartimeus, Timeuse poeg.
Ja kui see kuulis, et Jeesus Naatsaretlane on seal,
hakkas ta karjuma:
Jeesus, Taaveti Poeg, halasta minu peale!”
Ja paljud sõitlesid teda, et ta vaikiks,
tema aga karjus veelgi enam: Taaveti Poeg, halasta minu peale!”
Ja Jeesus ütles seisatades: Kutsuge ta siia!”
Ja nad kutsusid pimedat:
Ole julge, tõuse üles, tema kutsub sind!”
Pime viskas kuue seljast, hüppas püsti ja tuli Jeesuse juurde.
Ja Jeesus päris temalt: Mida sa tahad, et ma sulle teeksin?”
Aga pime ütles talle: Rabbuuni, et ma jälle näeksin!”
Ja Jeesus ütles talle: Mine, sinu usk on su päästnud!”
Ja kohe nägi ta jälle ning läks Jeesusega teele kaasa."
Pime Bartimeus.
Lähme kõigepealt Jeerikosse.
See on linn Iisraeli sõjaajaloos, mis jäi mälestusmärgiks
oma erandliku vallutamistaktika poolest.
Minusugune vana sõjaväelane võib küll öelda,
et väga harva langevad müürid karjumise peale.
Mida võis vaenlane mõelda,
kui seitse päeva käidi ümber linna täielikus vaikuses?
Kasutame oma kujutlusvõimet.
Milline taktika! Seitse päeva vaikuses,
ja seitsmendal päeval seitse korda
ning alles seitsmendal korral tõsteti kisa,
nii et tellised purunesid ja müürid lagunesid.
Teiseski mõttes on samas peatükis hämmastavad Joosua sõnad.
Ta needis linna sõnadega:
See, kes püüab linna alusmüüre uuesti rajada,
kaotab oma esmasündinu, ja noorima, kui taastab väravad.
Jeesus lahkus linnast ja tee veerel oli pime Bartimeus.
Räägime esmalt veidi silmadest ja nägemisest.
Me näeme ja vaatame.
Paljudel meist on terved silmad, kuigi kasutame prille.
Ma ei tea, kas prillid toetavad evolutsiooniteooriat või mitte.
Enamusel inimestest on mingisugused prillid
puhtalt nägemise pärast, nagu minulgi.
Ma ei ütle väjanägemise või nägemisvõime,
kuid siiski nägemise pärast.
Näeme ...
aga ei pane tingimata tähele.
Või paneme?
Me vaatame, aga ei pane tähele.
Võime olla nagu too inglane, kes ütles,
et talle väga meeldib töötegemine.
"Võin istuda tunde seda vaadates."
Kui meil on silmad ja me vaatame, ei tähenda see tingimata,
et märkame asju nii, et see meile midagi räägiks.
Vaatame Jumala loodust, näeme seda,
ja on võimalik, et see ei räägi meile siiski nii nagu Jumal tahaks.
Vaatame üksteist, kuid kas märkame,
kuidas teised või ligimesed tegelikult välja näevad.
Mida tema silmad ja pilk räägivad?
Kas pilgud kohtuvad nii, et võiksime öelda,
et silmad on hinge peegel?
Kas vaatame kõrvale, kui keegi püüab meile silma vaadata?
Jeesuski ütles: "Vaadake siis, kuidas te kuulate."
Tähelepanekute tegemine on tänapäeval väga tähtis.
Panna oma silmadega tähele, mis ümberringi toimub.
Samas omada ka eristusvõimet ja märgata asju, mis meile kasuks on
ning heita kõrvale need, mis kasuks ei tule.
Mitte kõik lehest loetav ei tule meile kasuks.
Mitte kõik netist või telerist vaadatav
ei tule meile kasuks.
Kas meil on veel eristusvõimet,
kui meil on võimalik vaadata ja teha tähelepanekuid,
analüüsida silmaväravate kaudu saabuvat infot nii,
et oskame sellest välja filtreerida asjad,
mis meie vaimsele kasvule kasuks ei tule,
vaid võivad vastupidiselt sellele takistuseks ja kahjuks olla?
See on tänapäeval üks võtmeküsimusi,
kuna meieni jõudev teave tuleb eelkõige nägemisvärava kaudu,
ning seda kinnitatakse sellega, et me ka kuuleme seda.
Öeldakse, et pilt räägib rohkem kui tuhat sõna.
Seepärast muutub silmadekaudne kommunikatsioon üha tugevamaks.
See tugevneb ja on ka salakavalalt
ning üha jõulisemalt nende jõudude kasutuses,
mille väärtusmaailm sõdib jumalariigi väärtusmaailmaga.
Tahaks hüüda, et aeg on mobiliseeruda.
On aeg varustuda, aeg võtta kogudustes kasutusele
kõik vaimseks sõjaks vajalikud ressursid.
Seda mobilisatsiooni väljakuulutamine tähendabki.
Kõik olemasolevad ressursid valjastatakse ühe eesmärgi jaoks:
et sõjaks valmis olla, ja sellest võitjana väljuda.
Kogudus ei esinda sellist sõjataktikat.
Kui küsiksin, mis on kiireim viis sõda lõpetada?
Alla anda.
Kogudus ei saa alla anda.
Kui rääkida veidi sõjataktikast,
kuigi sel Bartimeusega eriti pistmist pole,
kuna tema oli pime ega kõlvanud armeesse,
kuid jõuame oma teksti juurde kohe tagasi.
Kogudusel on võitlustaktikas vaid üks võitlusmeetod:
rünnak.
Kogudus ei kaitse, ei viivita ega tagane,
vaid selle Jumala antud ülesanne on rünnata.
See ilmneb Misjonikäsus:
Minge kõike maailma ja tehke jüngriks kõik rahvad.
Kogudus ründab ja liigub edasi,
kuna Jeesus läheb edasi. Ja keda me järgime?
Jeesust. Kas pole?
Olime Ugandas ühes külas
ja ühes džunglikoguduses.
Küsisin, kas olen ikka Aafrikas?
Kogudus tundus nii soomlaslikuna.
Tavaliselt elab Aafrika kogudus kaasa.
Kõlavad: Aamen! Halleluuja! Praise the Lord!
Ühes teiseski kohas oli samamoodi.
Pidasin tervituskõne
ühe misjoniorganisatsiooni aastakoosolekul,
kus kunagi 1990. aastail teenisin.
Küsisin sama küsimuse:
Kas siin on Soome kogudus, kus silmagi ei pilgutata?
Meil siin muidugi naeratatakse.
Tahaksin teid siiski vabastada: võite soomlased olla.
Aga kui Jumala Sõna meid elustab, võib siingi 'aamen' hüüda.
Aga ei julgeta ehk.
Me ründame.
Kui maailma vaatame ja tähelepanekuid teeme,
siis millest need meile räägivad?
Kui vaatame loodust, kas näeme sõnumit,
nii nagu Jeesus ütles: Vaadake taeva linde ja lilli väljal.
Mida need talle rääkisid?
Jumala hoolitsusest.
Kui vaatame tihaseid,
kes nokivad neile meie pandud sööki,
et nad pakase üle elaksid, kas vaatame neid ja mõtleme,
et Jumal hoolitseb nendegi eest?
Kas lumehelbed, mis on kõik erinevad,
räägivad meile sellest, milline Isa meil on?
Kas näeme neid nii, et meie usk saab kinnitust,
ja usume, et mis ka ei juhtuks, ohjad on Jumala käes.
Või näeme nii nagu iisraellased kõrbes,
kes ei näinud midagi peale liiva.
Käime nina maas, togime varbaga liiva
ja ütleme Moosesele: Kas tõid meid siia surema?
Kas Egiptuses polnud haudu?
Meil on vaid 3-päevane vaimne mälu.
Religioosne inimene tahab alati korralikke matuseid.
On tähtis, kuidas vaatame.
Kas näeme ligimeses püha inimest Kristuses?
Kui oma naabrit vaatad,
näeb ta inimese moodi välja, kas pole?
Ja isegi kui paluksid tal põuetaskust inglisule välja tõmmata,
on see võimatu.
Või kui ta seda teebki, pole see ehtne.
Kas jaksad uskuda, et ta on Püha Vaimu tempel
ja et ta on püha?
Kas näed teda nii, et Temas tegutseb Jumala Vaim?
Või vaatad teda altkulmu?
See, kuidas üksteist ja iseennastki näeme ...
Kui me ei hinda iseennastki
Jumala laste ja taevariigi kodanikena õigesti,
ei hinda meid ka keegi teine.
Seepärast Jeesus ütleski, et kui hakkavad juhtuma asjad,
mida peaksime tänagi tähele panema, ehk lõpuaja sündmused,
siis tõstke üles pea,
ja teadke, et lunastushetk on lähedal.
Kas polnud nii?
Ärge olge nagu selle maailma inimesed,
kes näevad tulevikus vaid katastroofide ja sõjaohtu
ning varuvad toidupoolist oma punkritesse
ja arvavad, et elu läheb päev pärast lõppu edasi.
Kas märkame seda kõike,
rõõmustades, et see räägib Kristuse saabumisest?
Nende füüsiliste silmadega.
Oli üks füüsiliselt pime mees.
Ta ei näinud, kuid ta tajus.
Ta pani tähele, mis tema ümber toimus,
isegi kui ei näinud.
Ta pani tähele, kuulis ja adus, et Jeesus oli tulemas.
Taaveti Poeg!
Ta polnud ehk kunagi Vana Testamenti lugenud,
kuid ta teadis isegi seda, et hüüab õige isiku poole.
Ta kuulis, et see oli Jeesus.
"Jeesus, Taaveti Poeg, halasta mu peale!"
See oli Tema tähelepanek.
Jüngrid ehk taipasid seda ka,
aga kas rahvas oli mõistnud, et nad järgivad Taaveti Poega?
Rahva seas oli neid, kes Bartimeust manitsesid,
et teda vaikima sundida.
"Ära nüüd karju ja lärmitse, et Jeesus läheb mööda.
Sa vaene pimedake! Sa ei või ju seda teada.
Ole vait! Ära lärma!"
Kas meiegi teeme vahel sedasama, kui peaksime lärmakamad olema,
nagu rahvas jäähokisaalis?
Või vähemalt nagu NHL kommentaator:
"Selänne! Koivu!
Scoooooooooore!"
Meiegi peaksime hüüdma:
Jeesus, Taaveti Poeg!
Ta on tulemas! Ta käib teed!
Tasa! Ärge lööge sellepärast lärmi.
Et teised teada ei saaks.
Kui Bartimeust keelati, hüüdis ta veel valjemini:
Scooooooooooore! Värav!
Jeesus, Taaveti Poeg, halasta mu peale!
Ja mis juhtus?
Jeesus peatus.
See puudutab mind.
Jeesus peatus teel.
Ta kuulis.
Jeesuski pani tähele.
Ta peatus ka Sakkeuse juures.
Seegi on liigutav koht.
Ta peatus puu all, kuhu Sakkeus oli roninud.
Jeesus vaatas üles: Tule alla, Sakkeus!
Tulen täna sinu kotta sööma.
Ka siin peatus Jeesus.
"Kutsuge ta siia."
Aki Miettise õpetus jätkub nädala pärast.
Aitäh vaatamast!
Rikkalikku Jumala õnnistust!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui tänane saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Tõlge: Monika Jaaguri