"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Selle viisiga algas One Way saade.
Saate toob teieni One Way Mission.
Tere tulemast saatesse!
Septembris tähistas One Way Helsingis oma 30-aastast teekonda.
Põhiüritus toimus Helsingi Kultuurimajas.
Täna kuuleme Tapani Suonto juubeliürituse kõnet.
Vabandame, et kõne alguses oli probleeme heli salvestamisega,
ning kuuldavus pole kõige parem.
One Way Pühapäevapidu kell 12, Vuorikatu 19, Helsingis
Kord, kui mööda kiirteed Tampere poole sõitsime,
oli navigaator tükk aega vait olnud
ja hakkas äkitselt tööle, öeldes:
Edasi.
See oli väga hea märkus.
Olin just tagasikäigu sisse lükanud ja kiirteel tagurdama hakanud.
Nii on ka kristlase elus - meil on vaid üks suund.
Selleks pole isegi tarka navigaatorit vaja.
Teame, et peame edasi liikuma.
Kuhu me ka jõudnud poleks, alati näitab suund ettepoole.
Ees ootavad vastused Jumalalt, mitte kuskil mujal.
Oleme näinud palju imesid.
Inimesi on päästetud saanud, elud muudetud,
mõnedest isegi raamat kirjutatud.
Jumal on vastanud palveile.
Oleme kogenud ka palju võitlusi ja valusaid pettumusi.
Paljudega on koostööd tehtud.
Kord kadus üks tähtis pastor, kes oli aastaid mu kõrval olnud.
Selgus, et ta oli leidnud uue naise, uue ameti ja uue suuna.
Ta oli täiesti metsa läinud.
Olime kord pikka aega üht meest aidanud,
ta oli tugevalt usus ning aitas meid Reedekodu töös.
Kui kord sinna läksin, oli mees kadunud,
kassasse sisse murtud ja tühjaks tehtud.
Ellu mahub kibedaid pettumusi, kuid mida meie tegema peame -
edasi minema.
Isegi kui teised loobuvad,
kuigi peame paljude puhul pettumusi kogema,
liigume vaid ühes suunas - edasi.
Olime pikalt üht meest aidanud, ta oli kaineks saanud.
Kuid ta otsustas maailmas veel korra ühe tiiru teha ja rüübata.
Nägin teda Helsingi tänaval ja hoiatasin teda.
Paari nädala pärast oli ajalehes uudis,
et Tapiola kooliõuelt leiti surnuks külmununa kaks meest.
Üks neist oli tema.
Üks mees oli pikalt meie turvakodus abiks olnud,
temagi oli alkoholist vabanenud. Siis tabas teda tõsine haigus.
Ühel päeval lükkas ta paadi vette,
valas end bensiiniga üle ja süütas põlema.
Ta tegi enesetapu.
Mida meie kõigis neis olukordades tegime?
Jätkasime teed.
Meid on läkitatud evangeeliumi kuulutama sellepärast,
et inimesed surevad.
Me ei saa jääda kellegi hauale vaatama ja imestama
ning lõputult nutma.
Peame järgima Kristust, jätkama teed
ja kuulutama evangeeliumi, kus on lootus ka siis, kui elu lõpeb.
Paljude edukate aastate järel jäid saalid tühjaks ja lõppes raha,
nagu filmis nägite.
Paljude vastutajate jõud sai otsa. Inimesed kadusid.
Üks mu sõber ütles, et igal asjal oma aeg,
ja kadus silmapiirilt.
Jätkasime nädal nädala järel kängunud Reede Kristusele õhtuid.
Kolmapäeviti kogunesime Reedekodus, ainsas töökeskuses, mis alles oli,
et palvetada.
Seal oli käputäis inimesi,
kes käis seal pidevalt koos palvetamas.
Miks me seda tegime?
Iga kord, kui kokku tulime, oli seal imeline Püha Vaimu ligiolu.
Jumal oli kohal ja õhutas: Ärge lõpetage! Jätkake teed!
Peate edasi minema!
Lõpuks jõudsime inimliku piirini, kust edasiminek tundus võimatu.
Andsin lahkumisavalduse ja olin suures hämmingus.
Jumal oli aga eri meelt. Ta ütles ikka veel: Jätka teed!
On vaid üks suund: edasi, ja Tema muudab kõik.
Kui oleksime jäänud sinna pidama, ei tähistaks me täna seda juubelit.
Peame ikka veel Jumalat uskuma.
Kas usume inimest või Jumalat? Valisime taas elava Jumala.
"Sest mina tunnen mõtteid, mis ma teie pärast mõlgutan,
ütleb Issand: need on rahu, aga mitte õnnetuse mõtted,
et anda teile tulevikku ja lootust."
Ta on ainus, kellel on meie jaoks tulevik tallele pandud.
1990. aastate lõpus avasime Espoos suure peoga
uue töökeskuse ja koosolekusaali.
Olin trükikojas meie viimast Raportti lehte ette valmistamas,
kui meie naistekodude rajaja Sirkka-Liisa Sivonen helistas
ja rääkis halbadest uudistest.
Rendileping oli lõppemas ja meie tegevus keskuses lõpeb.
See oli raske hetk.
Leht läks siiski trükki, sõnumiga: jätkame teed.
Paari aastaga alustasime uue töökeskusega.
Oli suvepuhkuste aeg, olin just puhkusele jäämas,
kui äkitselt tundsin Issanda õhutust:
praegu pole aeg puhata, vaid edasi minna.
Peame rajama Helsingi kesklinnas töökeskuse.
Leidsin internetist Autohoonest ühed rendiruumid.
Nagu Eija filmis rääkis, helistasin talle,
ja otsustasime ruumid rentida.
Väikeste viperuste järel saime selle oma kasutusse.
Kui rendileping lõppes, koliti meid Hakanieme,
kus samuti töö paari aasta pärast otsa sai.
Vajasime suuremaid ruume ja tundsime,
et peame jääma Helsingi kesklinna, kus hinnad on ülikõrged.
Kuskil polnud ruume, kuhu kogu see rahvas oleks mahtunud
ja mille üüri me suudaks maksta.
Hakkasime erinevais paigus otsima
ja lõpuks pidasime läbirääkimisi Tapiola kinoga.
Oleksime võinud 200 000ga kino ära osta.
Olime Leena Metsamäega kinoomaniku uksel pastakas käes
valmis allkirju andma,
et avada uus One Way Keskus Tapiola ajaloolise kino ruumes.
Hind oli kultuuripärandi rikkusega võrreldes tühine.
Omanik aga ütles, et tehing jääb ära,
kuna Espoo linn nõudis, et ruumid jääksid kino kasutusse.
Kuna kinoomanikul olid linnaga majandussuhted
ja tema ettevõtted teenisid linna, pidi ta tehingu tühistama.
Pidime taas imestama.
Taas olime silmitsi omapärase pöördepunktiga.
Sanna Viljanen oli saanud tol ajal Issandalt sõna,
et me pole veel näinudki ruume, kuhu Issand meid juhatab.
Nii läkski.
Peagi selgus, et üks asutus lõpetab kesklinnas tegevuse,
ja me saime need ruumid koos kohviku
ja muu TV-tööks sobilikuga omale.
Üür oli tühine võrreldes sellega, kui kallis rajoonis me tegutsesime.
Jumal viis meid kesklinna keskusse,
kui ise arvasime, et peame perifeeriasse kolima,
sest me ei saa endale nii kalleid keskusi lubada.
Möödus mõni aasta ja need ruumid läksid müüki.
Vajasime 700 000 eurot, et ruumid ära osta.
Otsustasime 2 kuud palvetada, et Jumal näitaks meile edasist teed.
Kahe kuu pärast tegin ühe telefonikõne,
sest mul oli südames paar inimest, kellele sellest murest rääkida.
Esimene inimene, kellele helistasin ja rääkisin,
et peaksime ruumid 700 000 euroga ära ostma,
lubas need ära osta ja meile võileivahinnaga üürile anda.
Maksame nende eest vaid veidi rohkem üüri,
kui maksaksime ruumide omamise korral kommunaalkulusid.
Kuulsite filmis Kallviki mõisast.
Olin äsja Hiinast tulnud ja mõtlesin, et nüüd peaks puhkama.
Ehitasin hoovis väikest kuuri, kui äkitselt tundsin,
kuidas Püha Vaim mind tõsiselt peatas.
Tundsin, et midagi on toimumas.
Kui palvetasin, saatis Sanna Viljanen sms-i,
kus oli lohutav sõnum:
Ära karda, ära muretse,
Jumal on sinuga ja aitab edasi.
Järgmisel päeval räägiti, et Kallviki mõisa pakutakse rendile.
Issand näitas, et see ongi õige suund.
Polnud aeg puhata, vaid edasi minna.
Kallviki mõisa ruumid on meie töös viimaseil aastail väga tähtsad olnud.
Oleme saanud seal hinnalist meestetööd teha.
2000. aastate algul liikusime Hiina suunas.
Issand oli öelnud, et peame alustama tööd Hiinas.
Seisime Taevase Rahu väljakul ja imestasime,
kui sõdurid mööda marssisid.
Olime kommunistlikus riigis, kus Jeesusest rääkimine oli ohtlik.
Oskasime vaid soome keelt ja mõne sõna inglise keelt,
hiina keelt ei osanud keegi. Mida me siin Hiinas teeme?
Olime kunagi tutvunud pastor Bi Bangyangiga,
keda olime Soomegi kutsunud.
Leppisime kokku, et ta tuleb meile giidiks ja tõlgiks.
Temagi teatas, et ei saa, kuna peab teise Hiina otsa sõitma.
Imestasime ja kahetsesime juba, et üldse Hiinasse tulime.
Pastor saatis meile appi kaks noort usklikku,
kes olid mõne aasta eest usule tulnud ja abiellunud.
Tegime nendega koostööd ja vestlesime palju.
Selgus, et neil oli samasugune nägemus ja kutsumus
ning igatsus teenida Issandat ja järgida Kristust.
Need on Jean ja Paul, kes siin esireas istuvad.
Jumal tõstis pastor Bi eest ära, jättis meid tühjade kätega
ja ütles: Jätkake teed.
Ta tõi meie juurde Pauli ja Jeani,
kes on teinud Hiinas hinnalist tööd mitmete ohtude keskel.
Jumal juhtis neid, kui me teed jätkasime.
Kui olime esimest korda Indias, andis Issand sõna:
Hankige orvule õigus, ajage lesknaiste asja.
Meil oli raha vaid edasi-tagasi lennupiletite jaoks,
kuid töö tegemiseks polnud meil rohkem midagi.
Majandusseis oli alati kitsas,
kuid alati saime täpselt vajamineva raha,
et taas ehitustööd jätkata.
Nii kerkis kogu One Way küla algse töögraafiku järgi.
Ühel päeval olin Kallviki mõisas ja äkitselt meenus mulle,
et pean 15 minuti pärast Helsingi kesklinnas olema.
Üks naine oli tahtnud minuga rääkida ja lubasin temaga kell 12 kohtuda,
tol hetkel olin aga Espoo teises otsas.
Õnneks tuli kohtumine meelde, sõitsin kiiresti ja helistasin talle,
et ta veidi kohvikus ootaks, kuni kohale jõuan.
Sõitsin gaas põhjas kesklinna.
Kui temaga One Way House'i ruumides kohtusin,
ütles ta, et tahab annetada meile
Helsingi kesklinnas 200 000-eurose korteri,
et saaksime teha kõiki oma tegemisi.
Õnneks tuli mulle meelde temaga kohtuma minna.
On olnud imeline 30 aastat näha,
isegi kui ütleme, et oleme Soome vaeseim misjoniorganisatsioon,
et meil on väga kompetentne laekur.
Temal ei saa kunagi raha otsa.
Meil pole kunagi olnud vahendeid üle olnud,
aga meil on alati olnud täpselt see, mis vaja.
Kui Jumal on öelnud, et midagi peab sündima,
on selleks ka alati vahendid leitud, ei rohkem ega vähem, kui vaja.
Ühel hommikul valmistusin pühapäevaseks koosolekuks,
kui Marianne Masamba helistas Malawist ja rääkis,
et Mac on röövitud ja teda ähvardatakse tappa,
kui võimudele teatatakse.
Olin suures hämmingus ja mõtlesin,
mida peaks vapper usklik sellises olukorras tegema.
Otsustasin palvetada ja teed jätkata.
Läksin planeeritult Helsingi kesklinna koosolekule
ja mõtlesin, et teeme koosoleku nagu tavaliselt -
kuulutame evangeeliumi, palvetame Maci eest,
me ei heitu röövlikamba ees, kes Maci röövinud oli.
Tahtsin pidada koosoleku nagu tavaliselt.
Enne koosoleku algust helises telefon uuesti
ja Marianne teatas, et Mac on vaba ja pääsenud.
Ohus polnud üksnes tema elu.
Relvakaupmehed ja uimastijõugud röövivad tihti mehe koos autoga,
tapavad juhi ja jätkavad teed.
Mingil põhjusel ütles kambajuht, kui mehed tahtsid Maci maha lasta,
et neil pole selleks aega ja vaja on ruttu edasi sõita.
Nii jäi Mac ellu.
30 aastat oleme olnud erinevates olukordades,
väljakutsetes, pettumustes ja muredes.
Kõigis olukordades on meid õhutatud edasi astuma.
Seepärast tahan öelda:
Käi sinagi lõpuni tee, kuhu Jumal sind on kutsunud.
Alles siis saad teada, mis on Jumala südamel
ja milleks Ta suuteline on.
Meil on vaid üks suund.
"Ma püüdlen sihtmärgi poole,
Jumala üleva kutsumise võiduhinna poole Kristuses Jeesuses."
Kui Mooses ja Iisrael kõrbes olid, läks pilv teele ja käis nende ees.
Sellest nad teadsid, et oli aeg teed jätkata.
Pilv tähendab Jumala ligiolu.
Miks me nii rasketes oludes nii kirglikult teed jätkasime,
vaatamata erinevatele vastuoludele?
Sellepärast, et oleme neil aegadel alati erilist Jumala ligiolu tundnud.
Kui tunneme, et Püha Vaim on siin, Ta pole meid maha jätnud,
vaid liigub edasi, peame me Teda järgima,
nagu Mooses järgis pilve.
Elame sellest Kristuse ligiolust. See on meie elu varandus.
Mitte see, mida me teeme või mis me oleme,
vaid see, et võime tunda elavat Jumalat
ja tunda keset argipäeva Kristuse ligiolu.
Jeesus ütles: "Sest mul oli nälg ja te andsite mulle süüa,
ma olin kodutu ja te võtsite mu vastu,
ma olin vangis ja te tulite mu juurde.”
Miks me seda kõike teeme? Sellepärast, et seal on Jeesus.
On hea minna kannatava maailma juurde,
kuna seal kogeme tõelist Jumala ligiolu.
Kui armastame oma ligimesi, on Jumal meiega.
Ja midagi imelisemat ei saa tavaline surelik oma elus kogeda.
Jeesus ütles, et kord saabub öö, mil keegi ei saa tööd teha.
Mida me siis teeme, kui lõpuks saabub see öö
ja meie ümber on pilkane pimedus?
Mida teeme? Jätkame teed.
Kristus on meile valguseks ka siis.
Maailmas saabub kord pime öö, kuid mitte meie südameis.
Seal särab endiselt Kristuse valgus, seal tunneme endiselt Jumala ligiolu.
"Vennad, ma ei arva endast, et ma selle olen kätte saanud,
ühte aga ma ütlen: Ma unustan kõik, mis on taga,
ja sirutun eesoleva poole, ma püüdlen sihtmärgi poole,
Jumala üleva kutsumise võiduhinna poole Kristuses Jeesuses.
Kes meist on täiuslikud, mõtelgem just samal viisil.
Astugem edasi sama rada!"
Peagi käes me Issanda päev võimas
taeva kodanikud peagi kohtuvad
kogudus siit maa pealt üles võetakse
Issanda jaoks tahan olla valmis ma
Saabub, me Issand pea saabub
maine teekond kurnav juba väsitab
Saabub, me Issand pea saabub
tuleb oma rahvale järgi Ta.
Küsin, sõber, küsimuse sinult ma:
kuidas läheb ja kas oled valmis sa?
On su süda puhas või on määrdunud,
patud peseb veri üksnes Jeesuse.
Saabub, me Issand pea saabub
maine teekond kurnav juba väsitab
Saabub, me Issand pea saabub
tuleb oma rahvale järgi Ta
Taevas kumab koit ja päev on algamas
Arm on uus ja nii võid juba tõsta pea
Kolgatalt ka taevatrooni näha on
seal on meie lootus, seda tead ju sa
Saabub, me Issand pea saabub
maine teekond kurnav juba väsitab
Saabub, me Issand pea saabub
tuleb oma rahvale järgi Ta
Saabub, me Issand pea saabub
maine teekond kurnav juba väsitab
Saabub, me Issand pea saabub
tuleb oma rahvale järgi Ta
Aitäh.
Selline oli meie tänane saade. Aitäh vaatamast!
Kohtumiseni nädala pärast!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui tänane saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Tõlge: Monika Jaaguri