"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Tere tulemast One Way saatesse!
Saade läheb eetrisse meie Kaisanieme stuudiost Helsingis.
Täna jätkab Aki Miettinen õpetust teemal "Vana või uus rist?".
One Way Pühapäevapidu kell 12, Vuorikatu 19, Helsingis
Meie käsitlused maailmast ja maailmalikkusest erinevad
ja on tihti pinnapealsed.
Keegi peab maailmalikkust mingiks käitumismalliks -
tantsimiseks, suitsetamiseks, kinos käimiseks,
hoorus, purjutamine jms.
Mõnede jaoks on maailmalikkus veelgi kitsendavam ja tähendab,
et maailmast tuleb eralduda.
Ei tohi uskmatutega läbi käia, et maailm meid ei rüvetaks.
1970.-80. aastail oli see üsna üldine õpetus.
Usule tulles öeldi koguduses, et uskmatutega ei tohi läib käia.
Kuid see ei käi niimoodi.
Enamikule usklikest ilmneb maailmalikkus
isiklikes moraaliväärtustes
ning selle põhjal kohutab meid vabameelne sekusaalsuhtumine jne.
Kõik eelmainitud hinnangud maailmalikkuse kohta on ebatäiuslikud
ja osaliselt isegi eksitavad.
Piibel hoiatab korduvalt maailmakorraga mugandumise eest.
See tähendab hoiatust mugandumise eest nende väärtustega,
mis Jumalale vastu panevad.
See on palju enam kui vaid seksuaalkäitumine.
Paulus teeb selle eriti selgeks oma kirjas korintlastele.
"Ma kirjutasin teile ühes kirjas, et ärge suhelge kõlvatutega.
Seda ma ei ütle üldiselt selle maailma kõlvatute
või ahnete ja riisujate või ebajumalateenijate kohta,
sest muidu peaksite maailmast ära minema.
Aga nüüd ma kirjutan teile, et ärge suhelge sellisega,
keda nimetatakse vennaks ja kes on kõlvatu või ahne
või ebajumalateenija või pilkaja või joodik või riisuja.
Niisugusega ärge koos söögegi!"
Sellised juhised anti korintlastele.
Pauluse tähelepanu keskendus distsipliinile koguduses,
mitte sellest väljaspool.
Pange sedagi tähele.
Koguduse kord ja pühaduse nõue puudutavad vaid Kristuse omi.
Piibel on kirjutatud kogudusele juhtnööriks, pühitsuseks
ja julgustuseks.
Paulusele ei tähendanud Jeesuse järgimine eraldumist,
vaid elamine patuses maailmas Kristuse antud puhtuses,
teisisõnu soola ja valgusena,
pidades maailma enda jaoks ristilööduks.
Nii ütles Paulus.
Kokkuvõtteks - peaksime uskmatuist erinema.
Halloo?
Peaksime uskmatuist erinema.
Jumal kutsub meid oma nimega Kristuse kaudu.
Isegi meid paganaid.
See ei tähenda erinevat riietumisstiili,
ühiskondlikku suhtlemist, vaid seda,
et elame juhituna teistsugustest väärtustest.
Siin on korralik pähkel.
Selle pähkli purustamiseks ei piisa ühegi ärkamisliikumise suitsetest.
Selleks vajame Püha Vaimu abi ja kindlust
ning tahtmist elada pidevas meeleparanduses.
Jumala omad on kutsutud tänagi, mitte üksnes Pauluse ajal,
elama juhituna täiesti erinevaist väärtustest
kui uskmatud.
Aamen. See on meie kutsumus! Olla valgus ja sool!
Need väärtused ei puuduta üksnes seksuaalmoraali,
millele meie debatid tänapäeval meeleldi keskenduvad.
Need peaksid reguleerima ka meie suhet omandiga,
võimu ja võimukasutusega, karjääri, ametiseisundi kasutamise,
ajakasutuse ning kulutamisega jne.
Neid tuleks näha rahutahtena anda andeks üksteisele
ja isegi vaenlastele.
Need peaksid ilmnema õigluse ja ligimese teenimisena.
Kas pole väljakutse? Ligimese teenimine.
Leena kutsus veidi kogudust teenima, aga ligimesi jätkub.
Kui vaid küsime: kes on täna minu ligimene,
või kellele võin mina täna ligimeseks olla?,
polegi vaja kaugele minna.
Maailmalikkus ilmneb teenimise asemel võimuihana,
valitsemissoovina,
ükskõiksusena hoolitseva armastuse asemel.
Ehmusin jalgrattaretkel, kui kohtusin ühe endise kolleegiga,
kel oli paar insulti olnud ja ta oli ratastooli naelutatud.
Tema kirikus polnud ratastooliteed, nii et koosolekuile ta ei pääsenud.
Ta palus mul tookord juulis arvata,
mitu korda teda kogudusest vaatamas on käidud.
Ma ei osanud arvata.
Ta ütles: Lausa kaks korda.
Meie aga ütleme: Kallid vennad ja õed!
Ütleme veelgi targemalt: Kristuses kallid!
Minu meelest on see ükskõiksus, kui koguduse liiget,
kes ei pääse takistamatult kogudusehoonesse,
käiakse poole aasta jooksul kaks korda vaatamas.
Ja meie nimetame end rind puhevil Jumala koguduseks.
Püha Vaim on meisse valatud armastusena.
Maailmalikkus on materialism ja isekus.
See on usk inimese võimalustesse, mitte alandlik Jumalale toetumine.
See on suuruse ja edu ühekülgne imetlemine,
kus risti häbil pole kohta.
Selliseid jooni leiab jutlusteski, kus imetletakse suurust ja edu.
Uue risti kuulutamine ei löö maailma risti.
See pigem toetab seda.
See näib pigem isegi allikana,
kust võib ammutada uskumatult palju igasugust lõbu,
süütut ja religioossusega kaetud meelehead.
See laseb vanal Aadamal rahus elada, seda häirimata.
Vana Aadam võib oma elumotiivid endiseks jätta.
Ta võib elada enda meeleheaks, ehk iseendale.
Paulus aga õhutab neid, kes on jõudnud järeldusele,
et kui üks on surnud, on kõik surnud,
nii et nad ei elaks enam enestele, vaid Temale,
kes nende eest suri ja üles tõusis.
Kellele? Kristusele.
Ainus uue risti kuulutuse kaudu toimuv muutus on see,
et kõrtsilaulude asemel lauldakse vaimulikke laule,
vaadatakse vaimseid filme,
harrastatakse kõrgkultuuri,
ei kasutata alkoholi;
elu on väljastpoolt puhastatud, kuid sisemised motiivid on selles,
et rõhuasetused on naudinguis, oma soovide täitmises
ja eneseteostuses.
Uue risti kuulutus ei löö vana Aadamat risti.
Uus rist ei nõua enne uue elu vastuvõtmist
vana elu hülgamist.
Uus rist ei löö patust surnuks, vaid juhib ta lihtsalt uuele rajale.
See juhib ta puhtama ja rõõmsama elustiili juurde
ning säilitab tema eneseaustuse.
Enesekesksele Aadamale ütleb see: tule teeni ennast Kristuse nimel.
Mõnedele ütleb see: Tule kiitle Issandas,
mitte Issandast.
Ma ei taha sõnamänge mängida, kuid siin on vahe,
kas kiitled Issandas või Issandast.
Kogemuste otsijale ütleb see: tule otsi kogudusest head fiilingut.
Ja nii edasi.
Kristluse sõnumit vormitakse hetkearvamuse kohaselt,
et seda oleks lihtne aktsepteerida.
Kas esineb sellist kuulutust? Ega ometi meie ajastul?
Ega ju?
Või peaks sellele siiski üha enam tähelepanu pöörama?
Vana rist sümboliseerib surma.
Kui Paulus seda kirja kirjutas,
esindas Rooma rist inimese äkilist vägivaldset lõppu.
Inimene, kes Rooma võimu ajal risti võttis ja seda kandma läks,
oli juba sõpradega hüvasti jätnud.
Ta ei tulnud enam kunagi tagasi, kuna see tähendas surma minekut.
Meenutage, et Jeesus ütles: Kes minu järgi tahab tulla,
võtku oma rist iga päev ja järgigu mind.
See pole sümboolika ega retoorika,
vaid õhutus igapäevaseks risti võtmiseks,
vana viletsa risti võtmiseks, mis viib meid veel tänagi kohta,
kus peame vähehaaval endale surema.
Ta suundus oma tee lõpule.
Rooma aegne rist ei teinud kompromisse,
ei lepitanud ega säästnud midagi; see tappis täielikult ja lõplikult;
see ei püüdnud oma ohvriga häid suhteid säilitada.
See lõi julmalt ja kõvasti.
Pärast töö sooritamist polnud inimest enam olemas -
ta oli surnud.
Langenud inimkonna üle on kohus mõistetud.
Seda tõde ei saa tühjaks teha.
Jumal ei saa tänagi aktsepteerida ühtki pattu,
ükskõik kui süütu või kaunis see inimeste silmis ka ei näiks.
Jumal ei salli tänagi mingitki pattu.
Jumal päästab üksikisiku teda surmates
ja seejärel uude ellu tõstes.
See on vana rist.
Evangeliseerimine,
kus kõrvutatakse leplikult inimeste ja Jumala teid,
on Piiblile võõras ja kuulajaile eksitav.
Kuulutamine, kus leplikult segatakse Jumala ja inimeste teed
on Piiblile võõras, ning kuulajaid eksitav.
Kristuse antud usk pole lepitamine maailmaga,
sest see lööb maailma risti, nagu Paulus ütles.
Maailm on meie Issanda Jeesuse Kristuse kaudu
tema jaoks risti löödud.
Kui Kristuse juurde tuleme,
ei ülenda me vana elu kõrgemale tasemele,
vaid jätame selle ristile. Kas pole?
Minagi olen maailmale risti löödud, ütleb Paulus.
Nisuiva peab maasse langema ja surema,
enne kui see saab ellu ärgata.
Kui hoiame tähelepanu vanal ristil ehk õigel evangeeliumil,
pidagem meeles, et me ei tegele suhtekorraldusega,
kus peame looma häid suhteid Kristuse ja maailma vahele.
See pole mingi PR-kutsumus. Ma ei ole PR-mees,
kelle eesmärk ja kutsumus on taotleda inimeste soosingut.
Isegi mitte teie oma.
Pauluse sõnul on mu ülesandeks oma kutsumise põhjal
meeldida Jumalale, ükskõik, mis see ka ei maksaks.
Me ei tohiks kujutleda, et koguduse ülesanne
on muuta Kristus ärimaailmale, pressile, meediale, spordimaailmale
või poliitilistele otsustajatele vastuvõetavaks.
Risti kuulutamine pole diplomaatia,
vaid veel tänagi käsuseaduse ja evangeeliumi kuulutamine,
sest vaid nende kaudu tuleb patutunnetus ja ainus pääste.
See sõna pole kompromiss, vaid ultimaatum.
See on tingimusteta nõue meelt parandada.
Jumal pakub elu, kuid mitte vana elu paremat koopiat.
Jumal pakub elu, mis on surmast sündiv uus elu.
Vaid seal, kus on haudu, võib olla ülestõusmine.
Uus elu on alati teiselpool risti. Uskugem seda.
Üksnes teisel pool risti.
Enam ei ela mina, vaid Kristus minus, ütleb Paulus.
Selle elu saab see, kes tahab uut elu.
Ta peab end salgama ja nõustuma Jumala kohtuotsusega enda suhtes.
Mida see tähendab meile, kohtumõistmise alustele,
kes on leidnud elu Kristuses Jeesuses?
Kuidas seda õpetust ellu sobitada?
See on lihtsalt öeldes pidev meeleparanduse tegemine
ja evangeeliumisõnumi uskumine.
Elame iga päev meelt parandades ja uskudes.
See on kõige lihtsam seletus.
Peame pidevalt oma patud hülgama ja ennast salgama.
Selle poole peaksime iga päev pürgima.
Me ei tohiks midagi varjata, ega kaitsta ega selgitada ühtki tegu,
kui Jumal oma Püha Vaimu kaudu need valeks osutab.
Kas pole nii?
Te olete väga tõsised, aga nii peabki.
Kuigi ma jutlustan, mõtlen seda täiesti tõsiselt.
Pattulangemisest alates on meil kalduvus seletada.
"Mitte mina, vaid naine, kelle sa mulle andsid."
Oleme nii ülbed ja upsakad, et süüdistame Jumalat hetkel,
kui ise pattu teeme ja Tema vastu eksime.
"Mitte mina, Jumal, aga need rasked olukorrad,
see üldine arvamus, see, et kõik nii teevad,
pani mu langema."
Need asjaolud, kuhu sa mind panid, Jumal.
See oli tollal Aadama sõnum:
"Paradiis on küll ümber, aga Sa andsid mulle selle naise ju."
Mida naine tegi?
"Mitte mina, vaid see madu."
Taas süüdistatakse Jumalat.
"Sina, Jumal, oleksid pidanud valvama aeda nii,
et kaval madu poleks siia pääsenud."
See elab meis tänapäevani täpselt samamoodi:
"Jumal, mitte mina, vaid naaber ajas mu seda tegema."
Ärgem seletagem!
Me ei saa Jumalaga lepitatud muidu, kui pead langetades,
Tema karmide löökide ette kummardades ning tunnistades,
et oleme surma ära teeninud.
Evangeelium ei jäta meid siia.
Oma pattude, patususe ja lootusetuse tunnistamise järel
võime lapsemeelselt uskudes tõsta oma pilgu usaldavalt
ülestõusnud, elavale Issandale Jeesusele Kristusele.
Tema annab meile uue elu.
Tema sünnitab meid uuesti.
Tema veri puhastab meid tänagi kõigest patust
ja Tema annab väe elada uut elu.
See rist, mis lõpetas Jeesuse maise elu,
lõpetab ka patuse elu, ning seejärel,
nagu Paulus kirjutab, seesama vägi,
mis äratas Jeesuse surnuist äratab meidki uuele elule Kristusega.
Kui ka selle tõe ees ei saa 'halleluuja' öelda,
kus see tundemaailm asub?
Sama rist, mis lõpetas Jeesuse elu, lõpetab meiegi elu.
Aga lugu ei lõpe sellega.
Seesama ülestõusmisvägi, mis Jeesuse surnuist äratas,
tõstab meid kõiki uude ellu.
Seda teeb vana rist.
Uskuge või mitte, aga olen seda täheldanud,
ja ehk aiman ka siin,
et vana risti vastu vaieldakse nn kristlikes ringkondades üha enam.
Sellist kuulutust peetakse käsumeelseks
ka kitsarinnaliseks tõenägemuseks.
Kui mina olen kitsarinnaline olnud, siis on seda Pauluski.
Apostlidki olid kitsarinnalised.
Kuid ajalooline tõde on see,
et Pauluse ja apostlite viis kuulutada Kristust
ja sellest lähtuvat nõudmist ning pühitsuselu
on läbi sajandite meie ajani välja toonud maailma uut elu ja lootust.
See on toonud päästesõnumi ja ärkamised,
mida inimkond on läbi ajaloo nautinud.
Endiste sugupõlvede pühad, usupuhastajad ja ärkamisjutlustajad
on rõhutanud just sellist evangeeliumi,
vana risti evangeeliumi.
Ja Jumal on seda kinnitanud imede, tunnustähtede
ja Püha Vaimu ligioluga.
See on tunnistanud seda, et Jumalgi kiidab heaks ristisõnumi,
mille kaudu maailm oli Paulusele risti löödud
ja tema maailmale.
Lõpetuseks küsimus -
Kas julgeme sellise vägeva pärandi saanuina
kuidagi seda tõde muuta?
Kas julgeme avaliku surve all, maailmaga miilutsedes muuta sõnumit,
mille Jumal on meile oma sõnas näidanud
ja mille kaudu oleme meiegi saanud armu usule tulla?
Jumal hoidku, et me seda ei teeks.
Jutlustagem vana risti, mis on veel tänagi maailmale narrus.
Vana risti.
Ärgem mugandugem selles.
Kui kuulutame vana risti,
saame tunda ka iidsete ärkamiste väge.
Sõna, vägi ja Jumal on muutumatud.
Ärgem muutkem sõnumit mitte mingi hinna eest,
vaid jutlustagem ja kiidelgem Pauluse kombel,
olgu meil tema meelsus: Jäägu meist eemale,
et kiitleksime muust, kui oma Issanda Jeesuse Kristuse ristist,
mille kaudu maailm on meile risti löödud
ja meie maailmale.
Meie teod ja religioossus ei tähenda midagi,
vaid kõige võti on uus loodu, kes sa Kristuses oled.
Elagem uute loodutena ja aidaku meid selles Jumal!
Aamen.
See on tänaseks kõik.
Kui sa ei näinud nädala eest Aki Miettise õpetuse algust,
leiad selle saatearhiivist meie netilehelt www.onewaymission.fi
Õnnistatud nädala jätku!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui tänane saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Tõlge: Monika Jaaguri