"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Tere tulemast One Way 30. juubeli erisaatesse!
Meie tegevus algas 23.09.1983.
Nädalavahetusel tähistasime oma 30-aastast teekonda
ja tänane saade jätkab peomeeleolu tunniajase eriprogrammiga.
Näeme oma tööst rääkivat dokumentaalfilmi
"Alghetkest tänapäevani".
Tapani Suonto vastab ka meie tööd puudutavaile küsimustele,
ning valgustab veidi tulevikku.
Tere tulemast!
One Way Mission esitleb
Helsingi Vana kirik 23.09.1983
200 kristlast põlvitas palvetama oma kodulinna eest
ja liikus hiljem esimest korda Helsingi kesklinna tänavaile.
- Siia mahub veel istuma. Külgedel võib ruumi teha.
Tere tulemast!
Tervitame sõpru, kes evangeliseerima tulevad.
Alghetkest tänapäevani
One Way ajalugu
Tol päeval oli sajandi koerailm. Kartsime, et keegi ei tule kohale.
Oli võrratu, kui 200 inimest koos põlvili Helsingi eest palvetas
ning seejärel tänavale läks.
Siis ei teadnud keegi, mis sellele järgneb.
Kohe esimesel õhtul tuli palju rahvast eestpalvele.
Taevas oli sünge, kui metrooga kohale sõitsin.
Sadas kui oavarrest.
Äkitselt avanes taevas, päike tuli välja ja tekkis tunne,
et sündimas on midagi suurematki.
Pealinnas liigub reede pärastlõuna õhtusse.
Töölt kojuminejate tipptund on läbi ja algab liikumine kesklinna.
Liiklus peatub restoranide ja diskoteekide ees,
paigalseisvad järjekorrad looklevad mööda väiketänavaid.
Täna kuuleb kõikjal vaimseid laule.
Laulvaid usklikke võib kohata väljakul, Simonpuistos,
vanas Tudengimajas, Esplanaadi pargis,
Aleksil ja kesktänaval.
Uudis Reede Kristusele kampaaniast levis üle Soome.
Ka TV1 saatis RK õhtule reporteri.
Päästearmee maja keldrikorrusel on täna kõlanud laule ja tunnistusi.
Nüüd on aeg palveks.
See on kampaania Reede Kristusele üritus.
Suur osa kohalolijaist on juba usklikud noored.
Siin on inimesi elu äärealadelt, mõned esmakülastajad,
tavalisi noori, kes esmakordselt usuga kokku puutuvad.
- Reede Kristusele eestvedaja, kas maise elu valu
ja maailma lootusetus sunnib noori usule tulema?
- See on ehk üks faktor.
Inimeste elus on palju lootusetust ja häda.
Inimesed otsivad Jumalat, mõtlevad sellele palju.
Inimestega vesteldes tunnistavad nad, et palvetavad.
- Kas usule tulnuil ja päästetuil pole mingeid probleeme,
isegi kui maailm näiteks tuumasõjas tuhaks ja tolmuks variseks?
- Minu arusaamise järgi, nii see on. Usun, et on olemas igavene elu.
Inimestena on meil samad hädad ja tingimused kui teistelgi.
- Kas usklik võib end maistest asjadest eraldada
ja lasta kõigel oma rada minna?
- Minu meelest vastupidi. Usklik saab Jumalalt jõudu,
et keskenduda ligimese aitamisele, kuna tunneme end ise turvaliselt
tajudes, et meil on rahu Kristusega.
- Naaseme stuudiosse.
Töö hakkas kiiresti kasvama.
Peagi olid kirikud iga nädal puupüsti rahvast täis.
Altarid olid täis ja usule tuli igasugust rahvast.
Mind peatati Vana Keldri ees. Olin teel vargile.
Läksin läbi Espoo pargi. Jäin laulmist kuulama.
Püha Vaim puudutas mind, hakkasin nutma.
Mind toodi Doulose laevale, kus toimus Reede Kristusele õhtu.
Jutlustaja palvetas mu eest ja tulin usule.
Helsingi kesklinna rajati kontor
ja usule tulnud uimastisõltlastele esimene oma Reedekodu.
Ruumid olid väiksed, nii et mehed magasid põrandail.
Algaastail käis sealt sadu mehi läbi.
Rõõmus uudis on see, et paljude saatus muutus.
Olin esimesi Reedekodu elanikke. Seal polnud isegi elektrit.
Pääsesin usule tulles kohe Reedekottu.
Langesin korduvalt uuesti jooma, aga pääsesin välja.
Elasin seal mitmeid kuid.
Olin seal vanglast vabanemise järel ka majahoidjaks.
Mõne aastaga levis töö kümnesse erinevasse Soome paikkonda.
Helsingis rajati kristlik ööklubi Gospel Garden.
Algas jüngerluskool, Agape Piiblikool,
alustati Ööoperatsioone
ning Eestisse, Venemaale ja Rootsi saadeti suuri evangeliseerimistiime.
Kristlik ööklubi meelitas öösel rahvast ümbruskonna pubidest ära.
Läksin Agape Piiblikooli. See õpetus oli mulle väga tähtis.
Operatsioon Öö üritused toimusid Helsingi kesklinna kirikutes.
Kirikute uksed olid öö läbi lahti ja inimesi oli hästi palju.
Eesti oli tollal veel NSVL-i osa. Kõik vabaõhuüritused olid võõrad.
Rahvast tuli kohale hästi palju.
Kõndisime suure laulva paraadina läbi Tallinna vanalinna.
Eestlased käisid hämmingus järgi.
Kirikuisse tuli evangeeliumi kuulama sadu inimesi.
NSVL'i läksid suured tiimid, mitu bussitäit korraga.
Hiljem osalesime Leningradi suurel staadionil
ka Kalevi Lehtise Suurel Misjonil.
Kümme aastat läks töö vaid ülesmäge ja seda saatis edu.
Seejärel juhtus midagi. Inimesed hakkasid väsima,
rahavarud vähenesid ja koosolekusaalid tühjenesid.
See oli väga segane aeg. Olime harjunud, et rahvast on palju.
Ma ei arvanud kunagi, et peaksime selle kõik lõpetama.
Siis tekkis küll igasugu mõtteid. Me ei mõistnud, milles asi oli.
Raha oli vähe. Otsustasin palgast loobuda,
et juhatus raskustesse ei satuks.
Siin majas pidas juhatus viimase koosoleku,
kus tegevjuht Tapani Suonto teatas ametist loobumisest.
Töökeskuses lülitati elekter välja
ja see jäi tühjaks mälestuseks möödunud õnnistusaastatest.
Reede Kristusele tegevus näis lõppevat.
See oli väga karm ja lühike koosolek.
Midagi polnud teha.
Panime otsuse kirja, lülitasime elektri välja
ja läksime vaikselt koju.
Paari kuu pärast lugesin hommikukohvi kõrval
masendunult Piiblit.
Äkitselt mõistsin, et Püha Vaim kõnetas mind.
Ta ütles: "Tegid valesti, kui end ametist lahti ütlesid.
Mine tagasi ja muudan veel kõik."
Tapani helistas ja rääkis, mida Issand oli öelnud.
Ütlesin, et tee, mis vaja ja nii nagu Issand käsib.
Elekter lülitati paarikuise pausi järel taas sisse.
Oli detsember. Maja oli jääs.
See oli üks mu elu raskemaid ususamme.
Panin arvuti tööle ja hakkasin uut Raportti lehte kirjutama.
Mõtlesin, et olen kas hull või on Jumal tõesti olemas.
Majandus elavnes mõne nädalaga ja toetajate arv mitmekordistus.
Reedeõhtutel oli taas rahvast.
One Way rajas Espoosse naistekodu ja peagi veel teisegi.
Raportti lehe tiraaž kasvas. Algas raadiotöö.
Kuna teisi polnud, asusin esimest naistekodu juhtima.
Tulijaid oli palju. Algul oli vähe raha.
Kolisin isegi sinna elama.
Kuna vajadus oli suur, rajasime peagi teisegi kodu.
Kui tööasjad viisid tegevjuhi välismaale misjonipõllule,
vastutasime abikaasa Leenaga Reede Kristusele õhtute eest.
Need on kestnud alates 1993. a igal reedel,
välja arvatud suve- ja jõulupuhkuste ajal.
Tapani kutsus mind raadiotööle. Lubasin proovida.
Esimesed saated tegime vana makiga Reedekodus.
Neil oli kohutav kohin.
Siis ehitas abikaasa Kimmo allkorrusele stuudio,
kuhu hangiti paremad seadmed. Algus oli väga tagasihoidlik.
Seni oli Raportti mustvalge kopeeritud ajaleht.
Tiraaži kasvades otsustati õiget lehte teha.
2000. aastail muutus Raportti 4-värviliseks,
täna levib see kõikjal maailmas, Kanadast Austraaliani.
Tapani Suonto kirjutas raamatu Lauri Jakkilast,
kes ühel reedeõhtul usule tuli ja kaineks sai.
Endine padujoodik sai kuulsaks.
Põhja-Korea valitsus palus tema rajatud abiühendust
Via Dolorosat appi riigis valitsenud näljahädale.
25. novembril 1997. a saabus Soome delegatsioon
Lauri Jakkila juhtimisel Pyongyangi.
27. novembri hommikul külastas delegatsioon
Kumsusani memoriaalpaleed, Juche Ülimat templit.
Lauri raamatu tiraazh oli 8000.
Mõne nädalaga oli seda müüdud tuhandeid.
Meil polnud mingit kapitali oma kirjastustöö alustamiseks.
Meile anti paar kuud aega arve ära maksta.
Maksime arved lõpuks mõne nädalaga
ning raamatu läbimüügi tuludega alustasime oma kirjastuse.
Tulevail aastail müüdi kirjandust,
muusikat ja õpetusplaadisarju kümneid tuhandeid.
Paljud raamatud tõlgiti teistessegi keeltesse.
Tapani kutsus juhatuse Saunalahtisse, kus oli Kallviki mõis,
mida meile rendile pakuti.
Seisime silmad pärani seal ja küsisime Jumalalt imestunult,
kas Ta tahab selle paiga meile anda.
Tegime tagasihoidliku pakkumise, kuid see võeti vastu.
Seal algas uus meestetöökeskus, kus avati peagi ka Elmerikodu.
Algul tundus see suure hankena ja kahtlesin, kas hakkama saame.
Uskusime siiski, et Jumal avas ukse ja asjad lähevad käima.
Kõik läks hästi.
2000. aastate algul avas One Way Helsingi kesklinnas
linnatöökeskuse One Way House'i.
Tapani helistas ja ütles, et seisab Automaja ees.
Ta läks vaatama meile uusi koosolekuruume.
Alustasime ruumide üle läbirääkimisi. Kui kõik oli kokku lepitud,
teatas omanik, et tühistab kokkuleppe,
ega võta meid sinna mingil tingimusel rendile.
Olime vapustatud, sest arvasime, et Püha Vaim oli meid juhatanud.
Äkitselt lendas aga kõik uppi.
Läksin tookord koju palvetama. Issand andis mulle Piiblist sõna,
mis ütles, et Jumal muutab kuningate südameid nagu veeojasid.
Helistasin omanikule ja palusin tal oma otsust veel kaaluda.
Järgmisel päeval teatasid nad, et on ümber mõelnud,
ja olime teretulnud.
One Way House rajati 2002. aastal.
One Way House kolis Hakanieme kaudu Kaisaniemele
ning sellest sai oluline töökeskus,
mille tegevus jõuab iga nädal sadade inimesteni.
Seal alustati ka kogudust.
House Kogudus pakub vaimse kodu meie töö kaudu usule tulnuile
ja teistelegi koguduseta inimestele.
One Way tegi aastaid hingehoiutööd vaimselt kodutute
ja omadest kogudustest võõrdunud inimeste aitamiseks.
Lõpuks tekkis vajadus alustada oma kogudus,
et vastata neile vajadustele kollektiivselt.
Siin kogunev kogudus on pakkunud piibliõpetust, hingehoidu
ja osadust sadadele usklikele Suur-Helsingi piirkonnas.
Seejärel alustati sarnaseid kogudusi paljudes maailma paikades,
One Way misjonipõldudel.
Tere tulemast Soome esimesele kristlikule telekanalile.
See on TV7 ja selle esimene saade.
Olid ajad, mil TV7 tegi esimesi samme.
One Way läks teletööga kaasa ja alustas oma saateid.
Nii algas esimene One Way saade.
Saate toob teieni misjoniühendus One Way Mission.
Tere tulemast saatesse!
Kui stuudioaeg liiga kalliks osutus, koolitas One Way filmimeeskonna
ja rajas Helsingisse oma telestuudio.
Teletöö algus oli väga lõbus.
Kasutasime kodukaameraid ja algelisi valgusteid.
Annetuse abil hankisime politsei oksjonilt beetakaamerad.
Nüüd teeme tööd TV7 vanade seadmetega.
Tele- ja raadiotöö abil laienes One Way töö üle kogu Soome.
Ka koosolekutegevus levis Soome eri paikadesse.
Vanglatöö jõudis kõikjal Soomes trellide taguste inimesteni
ja internetipõhine jüngerluskool ulatus Lapimaale välja.
Sõna elavaks
Armuannid tuliseks
Kutsumus kirkaks
Jüngerluskooli alustati juba 1980. aastail Iso-Rooberti tänaval
Gospel Gardenis.
2012. a viidi jüngerluskool netti.
Seejärel on õpilaste arv kasvanud sadade ja tuhandeteni.
Paljud kogudused on jüngerluskooli oma programmi kaasanud.
Teeme One Ways vanglatööd kõikjal Soomes.
See sisaldab vaimseid koosolekuid ja hingehoiutööd.
Töö on ulatunud Venemaale, Murmanskini välja.
Oleme levitanud seal palju kirjandust ja õpetusplaate.
Need on väga populaarsed.
Meie vanglatöö ja One Way Mission
on vanglais tuntum, kui oskame arvatagi.
Soome töö kasvuga paralleelselt kävitusid maailma eri paigus
ka uued misjoniprojektid.
Tollal viibis tegevjuht palju välismaal
ja juhatus pidi tegema otsuseid uute misjoniprojektide kohta.
Need ei olnud pisiasjad.
Tohtutud ehitushanked ja uued tööviisid.
Meil polnud tööd alustades veel rahagi koos,
kuid kõik vajalik raha tuli.
Esimesena maabus One Way Indias.
2000. a läks 10-liikmeline tiim Indiasse.
Lendasime Goasse ja seejärel läbisime rongiga kogu India.
Tollal ei teadnud veel keegi, mida India töö kätkeb.
Reisi sihiks oli külaevangelisatsioon
ja kohaliku koguduse julgustamine.
Viimasel hetkel ühinenud Tapani Suonto
sai viimasel päeval Issandalt sõna Jesaja 1:17 -
"Mõistke vaeslapsele õigust, lahendage lesknaiste kohtuasju!"
See oli juhatusele huvitav väljakutse.
Raha polnud ja India oli hirmus kaugel.
Otsustasime siiski julgelt vaadata, mida Issand teeb.
India oli varasemast tuttav. Mul paluti töö eest vastutada.
Esimene väljakutse: hankida dzhiip.
Keegi ei teadnud, kaua see aega võtab.
Saime siiski rahad mõne nädalaga.
One Way rajas juba järgmisel aastal oma töökeskuse Vijayvadas
ning hakkas aitama abivajavaid leski ja orbe.
Palgati ka esimesed pastorid kogudusi alustama.
Järgmisel aastal hankisime krundi
One Way küla ehitamiseks Andra Pradeshis.
Krunt oli naabruses asuva Pottipadu küla lähedal.
Seal on näha meie krundi piir.
Seal, kus tiimiliikmed seisavad, on krundi välispiir.
Suurem osa ümbruskonnast on mangopuude mets.
Orvud paluvad omale kodu kohas, kuhu kavandatakse lastekodu.
Lastekodu valmib järgmisel aastal.
Kuulasin raadiost One Way saadet, kus kutsuti India reisile.
Läksin kaasa ja nägin laste vajadusi.
Mul on alles üks film sellest ajast.
Paremas servas on 4-aastane Sambat.
Ta päästeti mõne päeva eest tänavalt,
pärast isa surma ja ema enesetappu.
Sambati jaoks on kõik alles uus ja ta vaatab, mida teised teevad,
kuidas peaks käituma.
Täna on Sambat noor tudeng ja osaleb Friday for Christ tegevuses.
Paljud neist orbudest on tänaseks abielus,
neil on head ametid, nad toetavad One Way küla tööd.
Igal aastal lahkub üks sugupõlv ja asemele tuleb uus.
One Way külla ehitati invaliidide rehabilitatsioonikodu,
leskede turvakodusid, misjonimaja ja kirik.
Indias on palju invaliide.
Rehabilitatsioonikodu hakkas rahastama välisministeerium.
Kaarisilta on kohtumispaigaks, kus invaliidid käivad,
kus nad läbi vaadatakse,
ja otsitakse professionaalse taastusravi võimalusi.
Seejärel naasevad nad koju.
Kaarisillast tehakse koduvisiite küladesse.
Leskede vajadused Indias on väga tõsised.
Üldiselt arvatakse, et leseks jäänul lasub needus.
Seepärast on nad hüljatud, vihatud ja näljased.
Paljud lootusetud lesed poovad end üles või uputavad end.
Nii kasvab pidevalt orbude arv.
One Way aitab külades leski toidu ja riietega.
Nõrgemas seisus leski aidatakse One Way küla turvakodudes.
Kui One Way küla valmis,
rajati Vijayvadas tänavalaste päästekeskus
ja One Way küla lähedal rehabilitatsioonikeskus.
Tegime Vijayvadas tänavalaste seas tööd aastaid
ilma oma töökeskuseta.
Sel ajal sündis sadade tänavalastega usaldussuhe.
Siis Jumal õnnistas meid ja paari viimase aastaga
oleme ehitanud mõlemad töökeskused.
One Way rajas ka oma kooli, mis pakub õpetust
lisaks One Way küla lastele ka hindu külade lastele.
Õpilasi on ca 600.
Soomes alates 1983. a tegutsenud Reede Kristusele kampaania
alustas tööd ka Indias.
Keskenduti tudenginoortele, keda kogunes üritustele sadu.
Kõige enam on korraga kohal olnud 8000.
Paljud meie lastekodudes kasvanud lapsed
on ühinenud Reede Kristusele tegevusega.
Töö jaoks ehitati töökeskus Gannavarami linna,
One Way küla lähedale.
India töö kasvades,
käivitati töö ka Hiinas ja Mongoolias.
Hiina oli tollal veel suletud maa, kus oli ohtlik Jeesusest rääkida.
Tundsime seal vaid üht Hiina pastorit ega osanud hiina keelt.
Mäletan, kuidas seisime Tiananmeni väljakul
ja vaatasime mööduvaid sõjaväelasi.
Tol hetkel tundus ülesanne võimatu.
Töö Hiinas läks imeliselt käima.
Seda hakkas vedama noor abielupaar,
kelle Püha Vaim meie juurde juhatas.
Rajati lastekodu hüljatud ja haigetele lastele.
Hakkasime aitama ka kriisiseisus noori tütarlapsi.
Alustasime kogudust ja ka kirjandustööd.
2005. a olime naisega Pekingis puhkusereisil.
Ühel hommikul tuli Tapani hommikusöögi ajal küsima,
kas meie lauas on ruumi. Tutvusime.
Kui ütlesin, et tulin äsja Mongooliast,
hüppas Tapani püsti, öeldes, et nad on kaks aastat palvetanud
võimalust Mongooliasse pääseda,
kuna Issand oli selle töö südamele pannud.
Peagi tuli Tapani kolme kaaslasega Ulan-Batorisse.
Nii see töö käima läks.
Töö pealinnas Ulan-Batoris käivitus kiiresti.
Rajati One Way töökeskus. Alustati evangeliseerimistööd,
heategevus- ja vanglatöö. Käima läks ka kirjandustöö.
Mongoolias keskendus töö kiiresti vanglatele.
Palju vange tuli usule ja töö laienes ka vangide peredele
ning alkohoolikute aitamisele.
Samal ajal avati One Wayle kellegi teadmata ka teed
Mongoolia naaberriigis Nepaalis.
Kohtusin Nepaalis Saatchi Kurianiga
ja hakkasin paari sõbraga 2002. a tema tööd toetama.
Mõne aastaga kasvas töö nii suureks, et oli vaja juba suuremat toetust.
Siis lubas One Way oma õla alla panna.
Nii sattus One Way Nepaali.
Nepaalis on lastekodutöö ja kogudus.
Palju inimesi on usule tulnud, on alustatud uusi kogudusi.
Nepaalis kiusatakse kristlasi taga. Ka tööharu juhti on rünnatud.
Kuid meie töö jätkub.
Venemaal ja Eestis alustas One Way tiimitööd juba 80. aastail.
Osalesin noorena aastaid Kesk-Euroopas YWAMi slaavi töös.
Kui mind One Waysse Vene rühmade tiimijuhiks kutsuti,
tundus see omasena ja oli mul aastaid südames olnud.
Seejärel oleme tegutsenud peamiselt Karjalas,
lastekodudes, hooldushaiglates ja teistes asutustes.
Oleme teinud tööd ka juutidega. Tegevus ulatub Petroskoini välja.
Tööd on kõikjal väga palju.
Eestis keskendus töö peamiselt Tallinna.
Vanalinna tänavail peeti vabaõhukoosolekuid.
Oleviste kirikus toimusid õhtused ärkamiskoosolekud.
1990. a olin misjonärina Ugandas, et aidata pastor Wilson Sentongol
Mupendes esimest nelipühi kirikut avada.
2009. a tekitas põud seal kriisi ja pastor Sentongo palus meilt abi.
One Way Mission otsustas aidata.
Meil on seal kliinik, lastetöö, koolitöö ja tugev kogudusetöö.
2006. a tekitas põud näljahäda ka Malawis ja Mosambiigis.
Selle tulemusena pöördusid Marianne ja MacDonald Masamba
One Way poole abipalvega.
Nad olid äsja abiellunud
ja elasid Nkulambe orus keset näljahäda.
One Way reageeris ja alustas kohe abisaadetistega.
Samal aastal saabus kohale esimene One Way tiim.
Tol reisil tehti pika perspektiiviga plaan
oma One Way küla ehitamiseks Malawisse.
Kõigepealt valmis kliinikuhoone.
Seejärel hakkas tegevust toetama Soome Välisministeerium.
Samal ajal hakati päästma orbe ja ehitama lastekodu.
Järgnesid söökla, invaliididekeskus ja vanurite turvakodud.
Peagi vajati eriosakonda ka koolerapatsientidele
ning eraldi naistekliinikut ja kortereid personalile.
Ehitushanked olid tohutud, kuid saime nendega hakkama.
Meie tööpiirkond Malawis on üks maailma vaesemaid
ja sealne viletsus üllatas meid.
Kliinikusse tuli 1400 inimest kuus,
patsiente saabus palju ka Mosambiigist.
On vaja läinud tohutult ravimeid ja muud abi.
Vahel on koorem üsna raske olnud.
Orbe oli sadu. Me ei saanud neid kõiki vastu võtta.
Osad on endiselt külades ja nii alustati orbudeprogrammi,
mis hõlmab ka külades elavaid lapsi.
Invaliidide töö algas väikselt.
Invaliidide töökeskuse avamise järel hakkas töö edasi liikuma.
Täna näeme selget muutust külaelanike hoiakus invaliididesse.
See on palju positiivsem ja soojem.
AIDSihaigetele alustasime tugitööd, mis kasvas kiiresti rahvaliikumiseks.
Nad hakkasid üksteist toetama ja nende seas algas ärkamine.
Abitöö kõrval alustasime ka pastorite koolitusprogrammi.
Osaleb kümneid kohalikke pastoreid.
Nkulambe org asub Malawi ja Mosambiigi piiril
ning kogudusi on mõlemal pool piiri.
One Way ei unustanud ka Iisraeli.
Misjonireisid algasid 2000. a algul.
Abi- ja evangeliseerimistööd alustati nii juutide
kui palestiinlaste seas.
Naiste turvakodu Jeruusalemmas rajati koos kohaliku kogudusega.
Abivajavaid Palestiina kristlasi hakati aitama koos Alliance'iga.
One Way ühines Tel Avivis
ka prostituute aitava Door of Hope'i tööga.
Oleme juutidele võlgu, nagu Paulus ütleb.
Oleme saanud neilt kõik - pühakirja, Piibli,
tõotused, prohvetid; Jeesus sündis nende seas.
Evangeelium kuulub Pauluse sõnul kõigepealt juutidele.
Täna võime neid õnnistada, teha nende seas evangeelset
ja muud abitööd. Jumal tegutseb vägevalt.
One Way Mission tegutseb täna kolmes eri maailmajaos
ja kümnes erinevas riigis.
Kui One Way pärast kriisi taas liikvele läks,
ehitasime lühikese ajaga suure hulga erinevaid töökeskusi,
lastekodusid, tänavalastetöökeskusi ja invaliididekeskusi,
naiste, vanurite, leskede ning uimastisõltlaste
ja vabanevate vangide turvakodusid, kliinikuid, kirikuid, kogudusesaale,
teid, elektrijaamu ja muud infrastruktuuri.
Siit kirikust algas 1983. a sügisel töö.
Täna puudutab One Way töö kümneid tuhandeid
maailma eri paigus.
Kord ütles Jeesus:
Mulle on antud kõik meelevald taevas ja maal.
Minge siis ja tehke jüngriteks kõik rahvad.
One Way Missionit pole kunagi otseselt rajatud.
See sündis otsekui iseenesest, kuna läksime ja tegime,
mida Jeesus meid tegema õhutas.
Misjonikäsk on antud tervele kogudusele,
mitte vaid mõnedele professionaalidele.
Suur osa meie töötajaist on tegutsenud palgata
ning reisinud kaugetele misjonipõldudele omal kulul,
täites nõnda oma kutsumust.
Meile on olnud tähtis elada Püha Vaimu juhtimisel.
Oleme kõik need aastad uskunud preestriametisse
ja püüdnud aidata igal inimesel Jumala plaanides oma koha leida.
Sellest sündiski One Way Mission.
Dokumentaalfilmis nägite One Way ajalugu
45 minutisse pakituna.
Filmi käsikirja autor on One Way tegevjuht Tapani Suonto.
- Kui kaua sul selleks aega läks?
- 30 aastat.
Tahaksin tänada kõiki, kes on 30 aasta jooksul kaasa löönud,
majanduslikult toetanud ja palvetanud.
See on olnud suure ponnistuse tulemus.
- Filmis tuli esile, et palju tööd tehakse palgata.
Kui palju palgalisi töötajaid One Wayl on?
- Palgalisi on 200,
enamik neist misjonipõldude kohalikud töötajad.
Soomes on ehk mõniteist.
- Kui tööd tehakse mitmel objektil kolmel eri mandril,
tekib küsimus, kust selleks kõigeks raha tuleb.
- Raha tuleb peamiselt eraisikuilt ja sponsorettevõtetelt.
Osades projektides on osalenud ka Soome Välisministeerium.
Meie majandus rajaneb madalatel kuludel.
Enamik inimesi tegutseb palgata, mis teeb võimalikuks nii suure töö.
Ühed lähevad misjonipõllule, ühed palvetavad, ühed ohverdavad
ja sellest sünnibki tervik.
- Tihti kurdetakse, et usklikke on raske mobliseerida
väiksemaidki asju tegema.
Mis on sinu arvates selle saladus,
et aasta aasta järel läheb liikvele nii palju rahvast?
- See on jüngerlus. Vaid jüngrid muudavad maailma.
Seepärast on meie keskseim väljakutse teha jüngreid.
Paljud arvavad, et jüngreid teeb Püha Vaim.
Kuid Jeesus ütles meile, kogudusele:
Minge ja tehke kõik rahvad minu jüngriteks.
Peame õpetama ja kasvatama inimesi Kristust järgima
ning anduma Talle kogu südamest.
Kui inimesest kasvab jünger, ei teeni ta enam One Way Missionit
ega inimesi, vaid Jumalat. Tol inimesel on suurem nägemus
ja kutsumine ning ta teeb tööd ustavalt.
Ustavus on keskne faktor,
kui tahame maailmas midagi kestvat teha.
Usun, et see põhineb just jüngerlusel.
- One Way ajaloole mõeldes tundus 1990. aastate keskel,
nagu oleks kõik kustunud ja peaaegu surnud.
Seejärel tuli pööre. Mida ise tollal mõtlesid?
- See oli raske ja segane etapp, võimalik, et üks raskemaid mu elus.
Mõtteid oli erinevaid. Peamine oli ehk tahtmine vaadata,
mis nurga taga veel ees ootab ehk mis sellele järgneb,
mida Jumal teeb.
Valitses põnevus, et toimumas on midagi uut.
Ma ei teadnud veel siis, et suundume kogu maailma.
- Tagantjärgi on raskeid aegu lihtsam analüüsida.
Oled kindlasti mõelnud, miks need rasked ajad tulid?
- Piibel ütleb, et kui nisuiva ei kuku maha ega sure, jääb ta üksi.
Kui ta aga sureb, kannab ta palju vilja.
Usun, et iga nägemus peab teatud surmaprotsessi läbi elama.
Meiegi kogesime seda.
Selle kõige vili on tänane mõistmine, et kõik on Jumalast.
Meil inimestel on selles kõiges väga väike osa
ja au kuulub Jumalale.
Jumal nagu näidanuks, et meie ei suuda midagi
ja Tema suudab kõik.
See oli ilmselt üks põhjuseid tagantjärgi mõeldes.
Ka meie töö alus oli algul väga habras, vaid kampaaniategevus.
Sellele oleks võimatu olnud rajada nii suurt tööd
ja anda nii väiksele seltskonnale nii suurt vastutust.
Põhimõtteliselt murti too alus ja selle asemele ehitati uus.
Tuhast ei tõusnud Reede Kristusele, vaid One Way Mission.
- Räägi, kuidas see nimi vahetati.
- Misjonipõldudel küsiti tihti, mis see Reede Kristusele on;
kas meil on pühapäev reedeti.
Oli võimatu seda tausta seletada.
Seepärast otsisime uue nime, ja usun, et One Way on väga sobiv.
- 30 aastat on selja taga. Näeme, mis on toimunud.
Kuidas jääb tulevikuga?
Kas oskad valgustada tulevikuplaane?
- Järgmine suur väljakutse
on ehk oma netipõhise telekanali loomine.
See saab olema suur väljakutse,
kuid usun, et järgmise aasta jooksul
alustab kanal tegevust.
One Way TV teeb nädalaringselt saateid
ja lisaks jätkame TV7s esmaspäevaõhtust saadet.
Saadete vaimsus jääb samaks, mis TV7s edastatud saadetes,
kuid valik laieneb ja kestab igal õhtul mitu tundi.
Saatetegevuses osalevad ka meie misjonipõldude töötajad.
Sellest saab rahvusvaheline kanal,
kuhu tehakse saateid maailma eri paigus.
Rahvusvaheline on see ka seetõttu,
et saateid tuleb ka kohalikes keeltes.
One Way TV levib lisaks Soomele ka teistel mandritel
ning selle kaudu jõuame tulevail aastail
ehk sadade tuhandete inimestele.
One Way TV väljakutse on tohutu, nõuab tohutult tööd,
milleks meil pole hetkel ressursse, kuid usume,
et Jumal tõstab inimesi selles töös osalema
ja see põhineb peamiselt vabatahtlikkusel.
Vajame montööre, operaatoreid, tõlke, suurt hulka inimesi nii Soome
kui misjonipõldudele.
Lisaks vajame ka uut tehnikat ja palgalisi töötajaid,
kes kogu tervikut haldavad.
Seetõttu vajame sponsoreid ja eestpalvetajaid.
Usume, et eelkõige on meil Issandalt sõnum,
mida peame kuulutama
ja kasutama selleks kõikvõimalikke vahendeid,
et jõuda tänapäeva inimesteni nii Soomes kui välismaal.
Selleks kasutame teletehnikat ning sotsiaalmeediat, raadiot jms,
millega tänapäevase inimeseni jõuda.
Selles suunas hakkame liikuma järgmisel aastal.
Telekanal võib avaneda ehk märtsis-aprillis.
Tasub jälgida uudiseid meie netilehel ja lugeda Raporttit.
Teatame asjadest hiljem täpsemalt.
- Tohtutu ja huvitav nägemus. Räägime sellest peagi veel.
Aitäh, Tapani!
Aitäh kõigile, kes meie juubelisaadet vaatasite!
Kohtumiseni nädala pärast! Õnnistatud nädalat!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui tänane saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Tõlge: Monika Jaaguri