"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Selle tuttava viisiga algas One Way saade.
Saate toob teieni misjoniühendus One Way Mission.
Tere tulemast vaatama!
Tänases õpetusosas räägib Aki Miettinen,
kuidas meid kõiki on kutsutud õigsuse sulaseiks.
Teema on niivõrd lai, et kasutame selleks kogu pooltunni.
One Way Pühapäevapidu pühapäeviti kl 12 Helsingis
Hiljuti helistas mulle üks sõber ja palus andeks,
kuna mõtles, et olen kuskil nõupidamisel,
kus käsitletakse kogu maailma hõlmavaid asju,
ja tema teema oli vaid ühe inimese suurune.
Ütlesin talle, et jumalariigis on kõik asjad ühe inimese mõõtu.
Nagu Roomlaste 12:1-2 räägibki inimmõõtu ohvrist,
eelkõige seetõttu, et Jeesus sündis inimeseks.
Piiritu Jumal võttis inimese kuju, Piibli sõnul orja kuju,
et meil oleks mingi võime ja piirid Jumala piiritule armastusele.
Mõeldes Jumala ääretule armastusele Kolgata ristil,
kus Kristus, Jumal ja inimene, meie eest kannatas,
saab sellise kuju, et saame sellele pihta.
Kannatus saab sellise kuju, et me ei suuda seda vaadatagi,
nagu Jesaja kirjutab, saab siiski sellised piirid,
et meil on Jumala Sõna ja Püha Vaimu läbi võimalus mõista,
kui palju Jumal meid armastab.
Kas pole fantastiline mõte?
Armastus pole ääretu.
See saab Kolgata ristil piirid, mida suudan kujutleda.
See saab tühjal haual piirjooned, mida suudan mõista,
kust Kristus võitjana üles tõusis ja elab tänapäeval.
Seetõttu võime meiegi elada.
Neis tuttavais ja tihti tsiteeritud, ehk Piibli tuntuimais salmides
Johannese 3:16 kõrval, kirjutab Paulus:
Nüüd, vennad, kutsun ma teid üles, Jumala suure halastuse pärast
tooma oma ihud Jumalale elavaks, pühaks ja meelepäraseks ohvriks;
see olgu teie mõistlik jumalateenistus.
Ja ärge muganduge praeguse ajaga, vaid muutuge meele uuendamise teel,
et te katsuksite läbi, mis on Jumala tahtmine,
mis on hea ja meelepärane ja täiuslik.
See on Roomlaste kirja keskne kirjakoht.
Võiksime öelda, et neid lugedes, tegeleme asja tuumaga.
Neis salmides kirjeldab apostel lühidalt ja sisukalt,
kuidas peaksime usklikena vastama Jumala armule.
Need salmid vaatavad Rooma kirjas tagasi.
Ta kasutab sõna "nüüd", mis võiks olla ka "seetõttu",
mida on varem öeldud, ei õhuta praegu Paulus,
vaid Jumala arm midagi tegema.
Ennekõike viitavad need kohad teistsugusele jumalateenistusele,
mille leiame Roomlaste 1:24-25 -
Seepärast on Jumal andnud nemad nende südame himudes rüvedusse,
et nad oma ihu ise häbistaksid.
Nad on Jumala tõe vahetanud vale vastu
ning austanud ja teeninud loodut Looja asemel,
kes olgu kiidetud igavesti. Aamen.
Pangem tähele, et Roomlaste 12. ptk räägib hoopis teisest jumalateenistusest.
Elame sellisel ajal, kus jumalateenimisvorm muutub,
nii et inimkonnas ja isegi kristlaskonnas
pöördutakse pigem teenima loodut kui Loojat.
Kuuleme sõnumeid inglite austamisest ja muust.
Peame ärkama sellele, et midagi toimub.
Kõik pole tingimata nii nagu välja näeb.
Nagu Paulus Roomlaste 12:1-2 viitab,
et nüüd on jumalateenimiseks hoopis teistsugune võimalus.
Teiseks viitab ta peatükile 6 ning salmidele 13 ja 16:
"Ärge ka loovutage oma ihuliikmeid ülekohtu relviks patule,
vaid loovutage end Jumalale nagu need,
kes on saanud surnuist elavaks,
ja oma ihuliikmed õiguse relviks Jumalale."
Salm 19 -
"Ma räägin inimlikul kombel teie loomuse nõtruse pärast.
Sest nii nagu te oma liikmed andsite orjaks rüvedusele ja ülekohtule,
et teha ülekohut,
nõnda andke nüüd oma liikmed õiguse teenritena pühitsuse jaoks."
Paulus õhutab 6. peatükis usklikke tegutsema teisiti just nüüd -
andma end Jumalale, pidama end patule surnuks,
kuid Jumalale elavaks.
12. peatükis viib Paulus 6. peatüki mõtet edasi.
Need salmid ei viita vaid sellele, mida Paulus on varem õpetanud,
vaid on ka aluseks kõigele sellele, mis Roomlaste kirjas järgneb.
Seal on kaks terviklikku osa - peatükid 1-11 ja 12-16.
Kõigepealt õpetuslik alus, see mida Jumal on teinud,
et meid õigeks teha. Sellest Paulus algul õpetabki.
Edasi nõuab ta Jumala armu kaudu, et vastaksime Jumala tegevusele.
Selles ongi usuelu tuum, mitte mingis ahistavas asjas,
vaid teadlikkuses, et Jumal on meie heaks võimsalt tegutsenud.
Ta tegi kõik, Ta andis oma Poja,
ja ootab meilt nüüd jäägitut vastust selle armu tööle.
Tegeleme siin asja tuumaga.
Olles peidetud Kristuse täieliku armu sisse,
kohtume siin ka absoluutset muutumise nõuet,
või vähemalt võimalust selleks.
Kuna kasutatakse käskivat kõnet, võib öelda, et see on käsk.
Siin ei õhuta Paulus,
vaid Pauluse kaudu õhutab Jumala arm meid tegutsema.
Seda on hea meeles pidada, kui kohtame Uues Testamendis pinget,
et meilt nõutakse vastust aktiivse tegevusega argielus
Jumala armulisele tegevusele, mis Ta on meie eest teinud.
Siin on ka selline kraav, et kui arm ei saa tegutseda,
muutub meie elu Jumalaga käsumeelseks sooritusareeniks
ja usuelu tõeliselt raskeks. Nagu keegi ütles:
"Jeesusesse ka veel vaja uskuda; niigi on juba piisavalt raske."
Evangeelium ei seisne selles. Evangeelium on rõõmusõnum.
Pauluse ülesanne oli kuulutada evangeeliumi,
kuid tema nägemus oli evangeeliumi väega muudetud inimene.
Evangeeliumis on muutev vägi. Jumala arm kasvatab meid.
Kuid meie religioosne liha tahab leida mõned seaduspügalad:
kui neid täidame, saavad meistki korralikud inimesed.
Muutumegi armsaks, kui midagi teeme. Aga asi pole selles.
Kuid see on pinge, mida peame teadvustama.
Üritame jõuda selleni, mida Paulus neis kahes kirjakohas,
mis räägivad asja tuumast: esitletakse Jumala armu
ja teiseks nõutakse meilt muutumist.
Jumala arm õhutab.
Paulus rääkis eelnevais peatükkides, kui vägevalt arm meie heaks töötas.
Täiesti Ahaa-elamus.
See on Jumala arm, et olen õige vaid usu tõttu Kristusesse.
Kõlban Talle.
Paulus arendab nüüd teemat edasi.
Meenutan, et kuigi Jumal on armus seda kõike meie eest teinud
ja ootab meie vastust, pole see lihtne ja automaatne.
Arm ei sünnita automaatselt sõnakuulelikkust Jumala tahtele.
See saab selgeks neis samades salmides,
kus Paulus ütleb: Ärge muganduge!
Siin on kaks võimalust: Muutuda või muganduda.
Siin on käsk. Me ei tohi muganduda.
Arm ei tekita automaatselt seda, mida Jumal ja meie isegi soovime.
Tahaksime ju, et arm kasvataks meid.
Kas pole nii?
Kas keegi tahab kuulutada:
Ma ei soovi, et Jumala arm mind kasvataks ja muudaks.
Kindlasti mitte.
Teadkem, et muutumine pole lihtne protsess.
Muutumine on maailma raskeim asi.
Selleks vajame Jumala Püha Vaimu ja Sõna ligiolu oma elus,
ning usuühenduste elus.
Kogeme Jumala armu väena, kas pole?
Arm on ilmunud ja tulnud meie ellu. Oleme Jumala armu vastu võtnud
ja meil on mingi kogemus, et midagi on hakanud toimuma.
Kas pole? Kindlasti.
Piibel kuulutab selgelt, et nüüd oleme olukorras,
kus meid valitseb arm.
See on Pauluse lähtekoht kõigele.
Arm valitseb ja kasvatab, mitte enam patt ja langenud loomus.
Teoorias kõlab see hästi, aga praktikas on hoopis teine asi.
Kuid nii on meile kirjutatud: arm valitseb meie elus.
Patt, liha ja käsk on Pauluse käsitluses ajastust,
mis on kadumas taevaranna taha ja uus tuleb pidevalt võimsalt esile.
Paulust lugedes vapustab meid kindlameelsus,
millega Paulus seda lugejatele maalib.
Selleni peaksimegi jõudma, et nii see lihtsalt on.
Paulusel oli vai küljes. Ta kasutas jõulisi sõnu:
Mulle on antud saatana ingel mind rusikatega peksma.
Sellest hoolimata kiitleb ta uuest loomusest, kes ta on,
ja kes midagi isegi saavutab.
Paulus kiidab end meie meelest ehk isegi liiga palju:
Ta olevat teinud rohkem kui teised.
Meil pole kellelgi julgust öelda, et kuigi mind taob vaenlase ingel
ja kuigi olen nõrk, olen rohkem teinud kui teised.
Te hakkaksite meid pika pilguga vaatama,
kui hakkaksime Tapaniga pühapäeviti ütlema,
et oleme küll nõrgad, kuid oleme teinud teistest rohkem.
Aga Paulus tegi seda! Ja tal on selline veendumus.
Ta ei saanud palvele isegi vastust, peale selle ühe ja armsa.
Vaia ei eemaldatud, aga tea Paulus, ütles Jumal,
minu armust on sulle küllalt.
Siingi õhutab meid arm andma oma ihud elavaks ohvriks.
Paulus eeldab, et kui mõistame Kristuse ohvri väärtust,
mida Ta meie heaks teinud on; nagu Johannes ütleb:
armastus pole selles, et meie armastasime,
vaid selles, et Jumal on meid enne armastanud
ja andnud oma Poja lepituseks meie pattude eest.
Küsimus on mõnes mõttes selles,
et kui väga ma enda suhtes hindan Jeesuse risti tööd.
Kas hindan seda nii, et mul tekib armu mõjul soov,
nagu Paulus Korintlastes räägib: Kristuse armastus sunnib mind.
Ja samas on nüüd võimalik anda end Jumalale.
Siin on keskseks väljendiks ohvri andmine.
Teame, et see pole esimesena meenuv ohver,
kuna Kristuse ohvris lõppes Vana Testamendi ohvriteenistus.
See lõppes sellega, kui Jeesus ohverdas end
ühekordse ohvrina kogu maailma pattude eest.
Ohvri mõiste on Piiblis keskne Jumala ja inimese vahelises suhtes.
On loomulik, et Paulus räägib oma elu ohvrina Jumalale andmisest.
Me ei ohverda altariohvreid. Mida me ohverdame?
Ohverdame ülistust, kiitust, anname oma varandusest.
Kuid siin viib Paulus selle mõtte palju kaugemale.
Küsimus pole enam selles, mida võin Jumalale anda,
vaid Jumal tahab andjat ennast, sind ja mind.
Ta tahab endale meid.
Kui Paulus kasutab siin sõna "ihu", eeldab see,
et tõesti pühendame end Jumalale.
Meie ohvrit määratlevad kolm omadussõna.
Milline meie ihu ohver peab olema?
Esiteks, elav.
Teisisõnu, Paulus viitab sellisele elule ja ohvrile,
mis on Jumala Sõna ja Vaimu kaudu siirdunud uude vaimsesse ellu.
Nagu räägib salm 2 või Korintlaste kirja kujund,
kus Paulusel on keskseks mõisteks uus loodu Kristuses.
See on elav ohver, mille Jumalale anname -
uus loodu Kristuses.
Taas on rõõm kinnitada:
Kas tead, et kui oled Kristuses, siis oled uus loodu.
Vana on möödas.
Paulus eeldab nii täiuslikult, et armumaailma mõtteviisid ja tegevus
on asendanud vanad elu-, mõtte- ja tegevusviisid.
Uus on asemele tulnud. Uus loodu on võti selleks,
et saaksime tegutseda elava ohvrina Jumalale.
Me elame. Ja meie ohver pole ühekordne.
Jutt käib jätkuvast protsessist - igapäevane elamine ohvrina Jumalale,
igapäevane risti võtmine ja Jeesuse järgimine seni,
kuni meie ihu sureb.
See pole vaid ühe ööpäeva asi,
vaid väljakutse on elada ülejäänud elu nii,
et anname iga päev oma elu elavaks ohvriks Jumalale.
Pidev elu uuenemises, osaduses Jumala Vaimuga,
Jumala Sõna uurimist, usklike osadust.
Teine määratlus on sama rõõmus. Oleme püha ohver.
Mis see pühadus on?
See tähendab, et Jumal on eraldanud meid endale,
enda eesmärkideks.
Seda tähendabki püha ja pühitsemine.
Oled püha.
Kas 'maitsta' on tore sõna?
Isegi kui teame, kui armetud me oleme.
Ega seegi armas sõna täiuslikkust tähenda.
Kuid olla nunnu ja püha, tore.
Olla Jumala ees püha.
Seepärast ei loe see, mida meie esindame,
vaid see, et kui usume Kristust, siis Temasse asetatuna
oleme kõige saba ja sulgedega Jumala ees pühad.
Ta on eraldanud meid kõiki üksikult ja kogudusena enda kasutusse.
Kas pole?
Kolmaski on võimas - meelepärane.
Oleme elav, püha ja Jumalale meelepärane ohver.
See on võimalik.
On suurepärane mõelda, et võime olla Jumalale meelepärased.
Kuhu siis jääb kuvand vihasest Jumalast,
kes vaid ootab meie eksisamme, et saaks distsiplineerida.
Ära tee vigu!
Me teeme neid, kuid see ei tühista seda,
et kui oleme Kristuses, on meie elu Talle meelepärane.
Luther kirjeldas võimsail kujundeil, kuidas Jumal meid näeb,
kui usume Kristusse.
Ta näeb meis vaid oma Poega.
Ta on meid ise riietanud Kristuse kingitud õigsusega
ja peitnud meid Kristusse.
See ongi Pauluse lähtekoht: Peidetuna Kristusse võime anda
oma samal ajal patuse elu siiski Jumalale elava,
püha ja meelepärase ohvrina. See on meie uus asend Jumala ees,
seetõttu et usume Jeesusesse.
Ja usu määr ei pea maksimumis olema.
Võime olla nagu isa, kes ütles: Jeesus ma usun. Aita mu uskmatust.
Meie puudulikkus, meie ebatäiuslikkus,
pole Jumalale probleemiks.
Jumalal on probleem siis, kui hakkame uhkustama,
et oleme midagi korda saatnud, nagu variser, kes ütles:
Jumal ma tänan sind, et olen parem inimene kui teised.
Aitäh, Issand, et olen selline, et ma pole nagu nood teised.
Kui mõistame sügavalt seda, mida Kristus on meie eest teinud,
kaob tahtmine kellegi peale sõrmega näidata ja öelda:
Aitäh, Jumal, et ma olen parem.
Kogeme pigem tõeliselt rõõmu just seetõttu,
et Jumal võimaldab mul anda oma elu elava, püha
ja meelepärase ohvrina Jumalale.
See on Pauluse sõnul mõistlik jumalateenistus.
Nii kiiresti möödus tänane pooltund. Õnnistatud nädala jätku!
Kohtume nädala pärast!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui tänane saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Tõlge: Monika Jaaguri