"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Tere tulemast One Way saatesse!
Saate toob teieni misjoniühendus One Way Mission.
Tänase Tapani Suonto õpetuse teema on "Kes on õnnelik?"
Enne seda lühidalt One Way uudiseid, mida toimetab Jussi Peimola.
Lühidalt uudiseid.
Meie Uganda töö juht Wilson Sentongo oli sügise algul haiglas operatsioonil.
Nüüd on ta juba kodus, kuid vajab endiselt palveid.
Paljudel meie tööpõldudel käib kibe ehitustöö.
Indias edeneb hästi Friday for Christ'i töökeskuse ehitus
ja see peaks valmima järgmise aasta jaanuaris-veebruaris.
Meie India töö juhi Joel Kodali õde koos pastorist mehega on teinud tööd
eraklike hõimude seas kaugetes mägikülades.
Ühes külas avati kirik.
Teise küla elanikud avanesid evangeeliumile,
kui külla ehitati One Way abiga kaev.
Malawi One Way külas ehitatakse lastenõuandlat,
vanurite ja personali ridaelamut, invaliidide töökeskust,
tuberkuloosiosakonda ja koolerahaigete karantiiniosakonda.
Lisaks ehitatakse oru teises servas asuvasse Nkulambe külla maisiveskit.
Nepaali töö isemajandamiseks ehitatud kohvik on nüüd avatud.
Lisaks on valmis ühele kogudusele ehitatud kirik
ja käimas on veel kahe koguduse ruumide ehitus.
Mongoolias leiti lõpuks krunt oma töökeskuse jaoks.
Sinna püstitatakse algul kaks jurtat meestetöö tarbeks.
Hiljem ehitatakse krundile päris ehitised.
Meie Hiina töö majanduspoolel on hetkel rasked ajad.
Sellest hoolimata rõõmustatakse seal uue, toimiva lastekodu üle
ning selle hea personali üle.
Venemaa Käkisalme rajooni töötajale Valentina Kutuzovale
tuli appi Nadezhda, kes on suureks rõõmuks.
Meie Iisraeli koostööpartneriks oleva kiriku pastorid
on aastaid korraldanud Jeruusalemmas ja Jaffas
nn evangeelseid linnaekskursioone, kus tihti osaleb ligi 50 inimest.
See on osutunud heaks evangeliseerimismeetodiks.
Soomes sündis One Way jüngerluskooli kõrvale internetijüngerluskool,
kus võib osaleda sõltumata asukohast ja kellaajast.
Koolis on juba sadu õpilasi.
Need olid tänased uudised.
Nüüd räägib Tapani Suonto sellest, kes on tegelikult õnnelik.
Piibel ütleb -
"Õndsad on need, kes ei näe ja siiski usuvad."
Kord võitles Toomas oma uskmatusega. Lõpuks nägi ta Päästjat oma silmaga,
kui Jeesus talle ilmus. Ja Jeesus ütles:
"Õnnelikud on need, kes ei näe ja siiski usuvad."
Võime mõelda, et need sõnad olid lahja lohutus Jeesuselt meile,
kes oma usuvõitluses kõigume, kuna me ei näe Jeesust.
Jeesus siiski mõtles, mida ütles.
Ta määratles, kes Jumala lastest on kõige õnnelikumad.
Need, kes ei näe, mitte need, kes näevad.
Mitte lihtsalt, et inimene ei näe, vaid et ta ei näe ja siiski usub.
Kui sa tänapäeval oma silmadega Jeesust ei näe,
ei saa Temaga rääkida ja Teda silmast silma näha,
nagu Toomas, siis oled õnnelik.
Kui sa ei näe kõiki vastuseid oma elu küsimustele,
ega kogu oma eluteed ette, vaid ainult üht sammu,
oled õnnelik.
Õnnelikud on need, kes ei näe, mitte need, kes näevad.
Usk muutub tugevamaks seal, kus seda vajatakse.
See, kes näeb, ei vaja usku.
Tee Taevariiki on täielikult usu tee ja muud võimalust meil pole.
Seda teed käiakse usu läbi.
Seepärast võivad nähtavad asjad luua vahel ohtliku lõksu.
Suured eksitused on sündinud nägemisest,
mis pole olnud tõeline nägemine, vaid pimedus.
Imesid, kogemusi ja suuri nägemusi pakub lisaks Tõe Vaimule
ka keegi teine.
Inimese liha tahaks alati pigem nägemises, kui usus käia.
Seepärast on usus kasvamine nii raske.
Kui Jumal tahtis teha Aabrahamist usu isa,
kõrvaldas Ta Aabrahami elust kogu nägemise.
Lõpuks olid Aabrahami ihu ja Saara üsk nii kõhetunud,
et alles oli vaid usk.
Piibel ütleb, et ta lootis, isegi kui lootust enam polnud.
Aabraham ei sõltunud enam nähtavast, vaid Nähtamatust,
kes äratab üles isegi surnud ja nimetab olematuid asju
nii nagu need oleks olemas.
Tähtis oli vaid see, mis Jumal oli öelnud,
mitte see, mida ta nägi.
Jumala sõna tegi Aabrahami õnnelikuks.
Jumala sõna täitus, kuigi kõik nähtav oli selle vastu.
Ta sai selle mida tahtis ja mida Jumal oli talle lubanud.
Ta sai palju rohkem, ta sai tõelise õnnistuse -
nimelt usu võidu.
Jumal kuulutas ta lõpuks usu tõttu õigeks
ja temast sai usuisa, kelle õpetusi me veel tänagi vajame.
Jumal tahab sullegi usu võitu anda. Seetõttu viiakse sindki usukoolidesse
kus sa ei näe, ja su usk hakkab kasvama.
Sest usku on vaja. Usk kasvab seal, kus seda vajatakse.
"Kõik, mis on sündinud Jumalast, võidab ära maailma.
Ja see ongi võit, mis on ära võitndu maailma - meie usk."
Meie usk võidab maailma; mitte nägemine,
vaid usk, mis salaja Püha Vaimu läbi kasvab su südames ja koguduses.
See võidab maailma.
Usk peab kasvama, kui tahame olla võitjad.
Seepärast on Jumala kogudust viidud alati usukoolidesse.
Galaatia kirjas öeldakse, et olime suletud usu ilmumiseni.
Paulus ja Siilas olid samuti kord usu jaoks vanglas suletud.
Kui millelegi nähtavale enam loota ei saanud,
puhkes nende usk õitsele.
Piibel ütleb: "Niisuguse range käsu saanud,
heitis valvur nad sisemisse vangi- kongi ja pani nende jalad pakku.
Kesköö paiku Paulus ja Siilas palvetasid
ja laulsid Jumalat kiites, ning vangid kuulasid neid.
Aga äkitselt sündis nii suur maavärisemine,
et vangihoone alused vappusid.
Ja otsekohe avanesid kõik uksed ja kõikide köidikud pääsesid valla."
Nad hakkasid Jumalat ülistama ja kogesid nähtamatu väge,
kuhu usk on ankrusse jäetud.
Usk ei sünni vangis, kuid kus nägemine lõpeb,
tärkab usk õitsele.
Seal, kus nägemine lõpeb, hakkab usk pidutsema.
Vangistuses muutus Pauluse salajane südame usk konkreetseks
ja kõigile nähtavaks,
ning kogudus sai tema usust uut julgust.
Piibel ütleb:
"Enamik vendi Issandas on söandanud mu vangipõlve tõttu
hakata veel suurema julgusega ja kartmatumalt rääkima Jumala sõna."
Nad said õndsaks, kuna julgesid tõusta usus
nähtavatest asjadest kõrgemale.
Usk ei sünni vangistuses, kuid Jumal tahab, et kasvaksime usus,
et see kannaks meid ka siis, kui peaksime kunagi vangi sattuma.
Seda on juhtunud tänapäevalgi nii mõnegi kristlasega.
Kui satume kunagi kohta, kus näeme vaid pimedust,
ühel või teisel moel, kannab usk meid sellest läbi.
Seepärast on oluline, et meie usk kasvaks headel päevadel
ja kannaks meid siis, kui on pime.
Johanneski oli kord usu jaoks Patmose saarele suletud.
Ta kinnitas oma pilgu nähtamatule vabastajale
ja kuulis sõnu: Ära karda! Mina olen Esimene ja Viimne ja Elav.
Ma olin surnud, ning ennäe, ma elan igavesest ajast igavesti
ning minu käes on surma ja surmavalla võtmed."
Patmos oli Johannesele suureks õnnistuseks,
kus ta koges Jumala kirkust.
Teiste jaoks oli see täis lootusetust ja pimedust.
See oli Johannesele suurte ilmutuste saar,
kus ta kohtas oma Päästjaga ja kirjutas kogu Ilmutuseraamatu.
Ta kohtus seal Jumalaga ja täitis tähtsat apostlimissiooni.
Teiste jaoks oli see vangide asumissaar.
Nemad elasid nägemises, Johannes aga usus.
Milline suur erinevus!
Mooses oli kord usu jaoks kõrbesse suletud,
selleks et kasvada usus oma kutsumuse vääriliseks meheks.
Hiljem sai ta ka näha suuri imesid ja Jumala tegusid,
kuid mitte sellepärast, et ta ise usuks,
vaid selleks, et teised usuksid. Tema oli oma usu läbi juba õnnelik.
Ta ei vajanud imesid, kuid maailm vajas, vaarao vajas
ja Iisraeli rahvas vajas.
Ta oli juba kasvanud Jumala koolis usumeheks,
kes ei vajanud uskumiseks enam nähtavaid asju.
Seepärast sai Jumal tema läbi nii võimsalt tegutseda.
Jumalat õpib tundma vaid usu sõnakuulelikkuse kaudu.
Mooses oli käinud sõnakuulelikkuse teid aastaid
ja selle vili oli näha.
Tema seljataga oli 40 aastat kõrbe.
Seal pimeduses Mooses kasvas.
Neis usukoolides kasvas Moosesest meelepärane ja alandlik jumalasulane.
Jumal ütles, et Mooses oli alandlikuim inimene maa peal.
Nägemine ei loo alandlikkust.
Nähtavad asjad, imed ja tunnustähed, inglite ilmumised ja üleloomulik
tekitavad tihti uhkust ja sõltumatust.
Jumal annab neidki ja neidki on vaja siin maailmas
ja jumalariigitöös, kuid need ei tee meid õnnelikuks
ega jumalasulastena alandlikeks.
Mida sügavamalt Jumalat tunda, seda vähem on vaja nägemist.
Kogemused tulevad ja lähevad, Püha Vaim on pidevalt sinuga,
sinu südames.
2. Moosese 14:9 - "Ja egiptlased,
kõik vaarao hobused, sõjavankrid ja tema ratsanikud ning sõjavägi,
ajasid neid taga ning jõudsid neile järele,
kui nad olid leeris mere ääres."
Iisrael oli lõpuks Egiptusest pääsenud
ja pärast pikka rännakut lõid nad laagri üles Baal-Sefoni kohal.
Nende ees oli meri ja ümber ületamatud mäed.
Siis kuulsid nad vaarao vägede lähenemist.
Inimlikult oli nende olukord lootusetu;
nad ei näinud mingit pääsemisvõimalust.
"Aga Mooses vastas rahvale: Ärge kartke, püsige paigal,
siis te näete Issanda päästet, mille ta täna teile valmistab ...
Issand sõdib teie eest, aga teie vaikige!”
Jumala laps võib olla tihti olukorras, kus ta ei tea, mida peaks tegema.
Neil juhtudel pole tihti vajagi midagi teha.
Pole vaja näha vastust.
Tuleb üksnes uskuda ja loota Jumalale!
Tuleb olla vait ja uskuda, et Issand sõdib meie eest ka täna.
Mida oleks Iisrael saanud selles olukorras teha?
Kuivatada mere, mäed maatasa teha
või hävitada vaarao sõjaväe mõne leivanoaga,
sest muid relvi neil polnud?
Kuigi me ei suuda oma hädas midagi teha,
pöörleme tihti paanikas ringi ja tekitame nii suure tolmupilve,
et ei näe enam Jumalatki.
Jumala vastus on meie jaoks tihti liiga kerge.
Peame selle vastuse usus vastu võtma.
Tihti on Jumala vastuseks: Peatu.
Kui sul on lootusetuid olukordi, siis peatu.
Anna need Issandale, Tema saab aidata.
Kui patt hävitab su elu, millega sa end puhastad?
Peatu ja lase Issandal seda teha.
Kui sa pole kindel Jumala tahtes oma elu suhtes,
peatu, ja oota Issandat, ning Tema annab vastuse.
On üks tähtis põhimõte, millest olen tihti rääkinud,
mida kristlane peab õppima - Jumal tegutseb rahu kaudu.
Enne, kui Ta teeb midagi muud, tahab Ta sulle rahu anda.
Alles siis läheb Ta liikvele.
Tema maailmas ei liiguta kunagi paanikas.
Mis eristab tõelist südameusku? Mille järgi selle ära tunneb?
Mitte lärmist, sõja- või võiduhüüust, suurtest ülistuslauludest.
Need ei räägi veel südameusust.
Rahu keset tormi räägib tõelisest, salajasest südame usust.
Kui jüngrid olid paadiga keset järve hukkumas,
magas Jeesus paadipäras, sest Tema uskus.
Tema puhkas ja lasi Issandal võidelda.
Pärast seda ütles Jumal Iisraeli rahvale -
"Ütle Iisraeli lastele, et nad läheksid edasi!"
Kui Iisrael oli peatunud ja vait olnud,
ning võtnud oma südamesse rahu, lasknud Issandal sõdida
ja puhanud Temas, õhutas Jumal neid liikvele minema.
Kuigi nad ei näinud ikka veel mingit vastust, üksnes pimedust,
tegid nad Jumala sõna kohaselt ja õhutusel ususammu.
Mis juhtus? Piibel ütleb:
"Usus läbisid nad Punase mere otsekui kuiva maa."
Usk on vait ja ootab südamerahuga Jumala vastust,
ning kui Jumal õhutab, läheb see liikvele.
Oleme One Way töös samuti tihti ummikuis olnud;
pole näinud vastuseid, vaid üksnes probleeme ja häda.
Kui Issand näitas meile kunagi naiste viletsust pealinnapiirkonnas,
polnud meil raha, inimesi ega ruume, millega aidata.
Midagi meil siiski oli. Meil oli Jumala Sõna tõotus:
Õnnelikud on need, kes ei näe, ja siiski usuvad.
Tegime ühe ususammu ja läksime liikvele.
Tuli maja, töötegijad ja raha, ning töö hakkas kasvama
ja kestab tänaseni.
Kui kunagi oma seadmetega teletööd alustasime,
oli see palju koomilisem, kui paljud teavad.
Meil oli väike koduvideokaamera
ja paar tööplatsivalgustit.
Tegime saateid Kallvikis.
Rääkisin mõne lause kaamerasse ühes suunas,
siis tõsteti kaamera teise kohta ja rääkisin järgmised laused sinna.
Siis tõsteti kaamera jälle uude kohta,
ja rääkisin edasi selles suunas. Kaamera liikus pidevalt
ja rahvas arvas, et meil on mitu profikaamerat.
Meil oli odav kaamera ja paar odavaimat prozhektorit.
Sellega me alustasime ning tänseks on meil stuudio
ja meeskonnas mitukümmend inimest, mõned neist vägagi professionaalsed.
Me ei maksa tänagi väga paljudele palka,
kuid see on kõrvaline.
See ei tähenda, et nad oma palka kätte ei saaks,
see tuleb väikese viivitusega Taevariigis.
Võtsime vaid ühe sammu. See oli väga liigutav samm.
Meil endilgi oli lõbus, kui kaamerat ringi tõstsime.
See oli liigutav väike ususamm; just neid Jumal ootabki.
Me ei pea nägema, mis ees ootab,
peame vaid uskuma Jumalasse ja tegema usalduses väikse sammu.
Ja Jumal viib meid edasi.
Kui me ei näe vastuseid erinevatele vajadustele
jumalariigitöös või oma elus, peame ootama Issandat,
ning tegema seejärel ühe sammu ja vaatama, mida Jumal teeb.
Jumal on ka sinuga, kui teed usu sõnakuulelikkuses samme
siis kui Jumal sind õhutab.
Kord ronis Eelija koos sulasega Karmeli mäele,
kummardus maha ja pani pea põlvede vahele.
Ta hakkas Jumalalt vihma paluma.
Aeg-ajalt palus ta sulasel mere poole vaadata,
kas pilved on juba näha.
Seitsmendal korral nägi sulane merest tõusmas väikest pilvetupsu.
Piibel ütleb - Aga seitsmendal korral ütles teener:
Vaata, pisike pilv nagu mehe kämmal tõuseb merest.”
Siis ütles Eelija: Mine ütle Ahabile:
Rakenda hobused ette ja mine, et sadu ei peaks sind kinni!”
Ja vahepeal tumenes taevas pilvedest ja tuulest ning tuli suur sadu."
Eelija ei vahtinud pidevalt ringi, vaid üksnes nähtamatule Jumalale.
Nähtavasse takerdunud vaatab esiteks alati enda ümber
ning kaotab oma usu ja lootuse, kui näeb vaid pimedust.
Usk vaatab Jumalale ja ootab kannatlikult Jumala aega.
Olgu nägijate toodud uudised head või halvad,
ära kuula neid, ega hinda neid.
Õndsad on need, kes ei näe ja siiski usuvad.
Aamen.
Palvetame koos.
Aitäh, elav Jeesus, et oleme täna kõik usukoolis.
Täname Sind usukoolide eest, mis on olnud rasked ja valusadki,
kuid täname Sind, et oleme neist läbi läinud.
Oleme õppinud midagi usumaailmast, mille kunagi Aabrahamile avasid.
Aitäh Piibli suurte eeskujude eest, usumeeste ja -naiste eest,
kes uskusid ja saavutasid võidu.
Aitäh, Issand, et annad meiegi väikestes eludes usuvõidu.
Lase meil käia usus ja kasvada usus Jumala meesteks ja naisteks,
kes saavutavad usu kaudu võite.
Aitäh, Issand, et Sina teed seda meie keskel,
ja aitäh nende usuvõitude eest, mida oleme juba mitmel pool näinud,
Jeesuse nimel. Aamen.
See on tänaseks kõik. Aitäh vaatamast!
Loodetavasti kohtume nädala pärast!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui tänane saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Tõlge: Monika Jaaguri