"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Tere tulemast One Way saatesse siit Helsingi Kaisaniemelt.
Saadet toodab misjoniühendus One Way Mission.
Täna õpetab Tapani Suonto Ristija Johannesest ja sellest,
mis Johannese nii suureks tegi.
Enne seda kuuleme Tapani ja meie India töö koordinaatori
Tero Hokkase mõtteid India kohta.
Oleme käinud Indias alates 2000. aastast,
kuid One Way küla rajati ca 10 aasta eest,
kui alustati ehitustöid.
Vaatasin seda tööd seal ja mõtlesin,
et meil on raske mõista One Way küla tähendust sealses ühiskonnas,
ning seda suurt õnnistust, mis Jumal on meile usaldanud;
ning samas vastutust ja ülesannet.
Näiteks meie lastetöö. One Way külas on mitu projekti,
kuid üksnes laste päästmistöö, meie kaks suurt lastekodu,
lisaks tänavalastetöö päästekeskus ja rehabilitatsioonikeskus,
on juba võimsad ettevõtmised. Igal aastal läheb meie juurest
maailma üks kristliku kasvatust ja piibliõpetust saanud sugupõlv.
Nad lähevad kristlike noorte täiskasvanutena
ja neil on suur tähendus. Nad jätavad jälje sinna maailma.
Jagunesime viimasel õhtul kolmeks - kaks tiimi läks hindu küladesse
ja üks "Reede Kristusele" üritusele. Olin Anne ja teistega seal.
Kohal oli ca 500 noort, kes ülistas poolteist tundi Jeesust
tohutu lärmi saatel. Istusime teiselpool kõlareid,
kuid pidin ikka kõrvatroppe kasutama. Nad ülistasid suure rõõmuga.
Palvesoovideks tuli ette tuttavaid nägusid.
Seal oli üks noor tudeng, kelle me kunagi lastekodusse päästsime.
Ta osaleb "Reede Kristusele" töös ning on üks kandvaid tegelasi.
Kunagi põlvepikkused olnud lapsed on nüüd kandvaks jõuks
tänapäeva "Reede Kristusele" töös, ja meie kasvatasime neid.
Nemad levitavad nüüd evangeeliumi. Nad külastavad lastekodu.
Esimesed on abiellunud ja käivad seal koos perega.
Ütlesin Joelile, et neil on 200 last, kuid varsti on 1000 lastelast,
kui nad oma lapselapsedki sinna jõule veetma toovad.
See on suur pere, mis levitab evangeeliumi,
ja meie oleme saanud jätta neisse jälje.
Kristus elab neis ning töö jätkub, kas aastakümneid või -sadu,
kui Jeesuse tulek viibib.
Need on suured nägemused ja õnnistused, mis Jumal on andnud.
Samas võin öelda, et töö kasvab kiiresti edasi
ning sellega kasvavad ka väljakutsed.
Märkasime oma India palgatööliste arvu kontrollides, et neid on üle 100.
Elatame nende peresid ja nemad teevad sealset tööd.
Kui Indias alustasime, oli esimeseks, pea võimatuna näivaks sammuks see,
et saaksime osta dzhiibi, millega maakülades ringi sõita.
Hakkasime palvetama ja mõne nädala pärast oli raha koos.
Transpordivahenditega on pidevalt väljakutseid.
One Way koolibussidega peaks sõidutama 600 õpilast,
kes käivad kristlikus koolis. Teised tööd vajavad ka transporti,
nii et peaksime kiiresti veel kaks autot ostma -
üks tänavalaste päästekeskusele, et seegi tõhusalt käima läheks,
ja teine rehabilitatsioonikeskusele, mis asub One Way küla lähedal.
Töö kasvades kasvavad ka vajadused. Vaatame usus edasi ja usume,
et Jumal on nii suur, et hoiab seda kõike liikvel.
See kasvab igas valdkonnas ja meie peame kasvama usus.
Peame jagama nendega nägemust ja kasvama ka oma vastutusalal.
Protsess laieneb pidevalt.
Vaimuvili jätkub ja jätab võimsa jälje.
Ma ei tea, mille alusel Joel seda ütles,
kuid ta peab One Way'd suurimaks misjoniorganisatsiooniks Indias.
Ma ei tea, kas see vastab tõele; see oli Joeli kommentaar.
Mõelge, kui väikselt me alustasime! Jumalale on kõik võimalik.
Täna oleme siin.
Matti Perttula koolitas seal pastoreid,
keda oli ehk 150.
Neil oli tol hetkel koosolekutesari ja lisaks põllutööd,
ning kõik ei saanud osaleda.
Matti koolitas pastoreid ja kõneles juubeliüritusel.
Küsisin, kuidas näib asi väljastpoolt tulija silmade läbi,
kes on kogu elu Issandat teeninud.
- Koolitasid India One Way külas pastoreid. Milline mulje sulle jäi?
- Väga positiivne ja julgustav mulje, kui mõelda siin tehtud tööle
ja suurele pastorite hulgale, kes tahtsid koolitusel osaleda.
Kuigi me ei rääkinud sama keelt, oli meil hea side.
Tihti reageerisid nad õpetusele hästi.
Igati väga positiivne kogemus. Mul oli hea meel näha
nii paljusid pastoreid - neid oli paarisaja ringis.
Sain aru, et tänavu oli neid vähem kui varasematel aastatel.
- Oled USA's Assemblies of God koguduse pastoriks
ja osalesid esimest korda Indias One Way küla tegevuses.
Millise mulje meie töö sulle kui väljasttulijale jättis?
- Olen väga rõõmus koostöö üle indialaste ja soomlaste vahel.
Kestvad ja head inimsuhted on aluseks siinsele tööle -
leskede kodu, lastekodu, kool ja kõik muu.
Kõige aluseks on toimivad suhted.
Kui kaks teineteisest nii kaugel olevat kultuuri kui India ja Soome
leiavad ühise nägemuse, on valmis õppima, andma,
muganduma ja üksteist kuulama, saab Jumal seda kõike teha.
See jäi silma. Tean, kui raske on koostöö,
eriti kui on tegu suurte kultuurierinevustega.
Pean seda oluliseks faktoriks. See räägib mulle juhtimise küpsusest
ja inimeste küpsusest teha koostööd. Jumal on seda kasutanud
ja loonud töö, mis on õnnistanud paljusid erinevas vanuses inimesi.
- Aitäh, Matti, sinu panuse eest meie koguduse töösse
ja pastorite koolitamisse.
Meil osaleb siin igal aastal erinevaid pastoreid
ja tänavune kord on olnud siin kõigile õnnistuseks.
Tere tulemast tagasi! - Aitäh.
Kuigi kõik on Jumalast ja Talle kuulub kõik,
tegutseb Ta inimeste kaudu, ja vaid seal, kus on inimsuhted,
kus inimesed on küpsed, armastavad ja austavad teineteist.
Meil on Indias üle saja töötaja. Töö on sadade inimeste panuse summa.
Soomlasigi vajame sadu, et iga kuu tööd toetataks
ja selle eest palvetataks.
Lisaks on teisi, kes oma panuse annavad -
kõik India kogudused 300 - 400 külas, nende eestpalved jne.
Jumal on imeliselt kaitsnud ja inimsuhted on tugevnenud.
Oleme näinud Jumala õnnistust.
Jumala Vaim tuleb sinna, kus on ühtsus.
Kui ühtsuse asemele tuleb kadedus, kibedus ja viha,
ei jää tööst midagi järele.
Kõige saladus on Jumala rahva ühtsus ja selle keskele valatav Püha Vaim.
Nüüd jätkab Tero.
Kui Tapani meie tööst rääkis, mõtlesin, et ise lähedalt vaadates
ma vist tõesti ei taju, milline see täpselt on.
Soomlastegi panus on ime.
Ma pole lugenud, mitu soomlast on Indias 10 aastaga külas käinud,
kuid neid on ilmselt 200 - 300 vahel. Minu arvates on juba see ime.
Jumal on ühendanud inimesi. Räägime tuhandetest inimestest,
kes on tööd ühel või teisel viisil toetanud.
Sedagi arvu pole kokku loetud.
See on tõesti Jumala ime.
Inimestevaheline ühtsus ei ole alati enesestmõistetav olnud.
Selle eest on võideldud ja Jumal on saanud neid tugevdada.
On normaalne, et eri nägemustega inimeste vahel esineb pingeid.
Vahel tahavad kollanokad kõike paika panna,
kuid Jumalal on oma viis nendega tegelemiseks.
Jumal on tõesti õnnistanud.
Möödunud suve jaanipäeval kõneles Tapani Suonto
jaanipäeva kangelasest Ristija Johannesest.
Nüüd kuulemegi seda jutlust.
Täna on jaanipäev ja tahan rääkida tänase päeva kangelasest
ehk Ristija Johannesest.
Ta on üks meie suuri eeskujusid Piiblis.
Vaatame paari seika tema elust.
Jeesus ütles kord Ristija Johannese kohta:
"Naisest sündinute seast ei ole tõusnud suuremat Ristija Johannesest."
Need on sõnad, mida igaüks meist tahaks kuulda.
Need öeldi vaid Ristija Johannese kohta.
On huvitav vaadata, mille eest Johannes selle tunnustuse pälvis;
mis tegi Johannesest suure; sellise nagu me kõik tahaksime olla.
Johannese lugu on inimsilmade läbi vaadatuna üsna tagasihoidlik.
Tema elu polnud kuidagi kõrge ja imeline.
Juba tema lähtekoht elus oli üsna raske.
Tema isa oli preester, kuid Sakariasel olid kogu elu probleemid.
Tema tragöödiaks oli naise viljatus.
Tol ajal peeti lastetust Iisraelis patu tagajärjeks
ja Jumala karistuseks.
Juudi preestri jaoks oli see eriti raske koorem.
Sakarias elas üsna eduteoloogilises maailmas.
Lisaks oli tal pärast eluaegset preestriametit teinegi mure -
ta polnud kunagi pääsenud templise lõhnarohte põletama.
See oli preestri jaoks tähtsaim ülesanne
ning see otsustati liisuheitmisega.
Lõhnarohte suitsutati hommikuti ja õhtuti,
ja preester võis seda teha vaid kord elus.
Vahel võis juhtuda, et liisk ei langenud elu jooksul kordagi.
Sakarias alustas oma viimast ametiaega preestrina
ja osales viimast korda liisuheitmises.
Kui ka nüüd Jumal ei õnnista ja liisk temale ei lange,
jääks ta häbisse sellegagi, et pole kunagi saanud templis
lõhnarohte põletada.
Liisuheitmisel osutas liisk Sakariasele ja tema unistus täitus.
Jumal vaatas alandatud mehe peale ja kuulis tema palvet.
See polnudki veel kõik.
Lõhnarohtude põletamise ajal ilmus talle ingel Gabriel ja ütles:
"Su anumist on kuuldud ja su naine Eliisabet
toob sulle ilmale poja, ja sa paned talle nimeks Johannes."
See tähendab Issand halastab.
Sakarias oli neid sõnu kuuldes vana.
Lastetuse tõttu tundis ta end väheväärtuslikuna,
nagu paljud meistki erinevatel põhjustel.
Neid sõnu kuuldes ei suutnud ta uskuda
ja seetõttu jäi ta Johannese sündimiseni tummaks.
Sakarias ja Eliisabet kogesid Jumala armu ja õnnistust vanas eas.
Tõenäoliselt ei näinud nad isegi, kuidas nende poeg üles kasvas.
Peetakse tõenäoliseks, et Johannes kasvas orvuna.
Nii oli tema elu algus raske.
Paljud küsivad, kus Johannes nooruses elas?
Tõenäoliselt Qumranis asuvas esseenide kloostrikogukonnas,
kus harrastati karme eluviise.
Nad pühendasid kogu elu pühade tekstide lugemisele
ja laulmisele. Seal loeti käsuseadust ööl ja päeval.
Ürikute põhjal uskusid nad, et tulemas on Messias,
ning nad tahtsid, et neid leitaks Tema tulekul pühi kirju lugemast.
Seetõttu lugesid nad neid vahetpidamata ööd ja päevad.
Nii hakati neid nimetama hüüdjateks,
kuna ööpäev läbi hüüti seal pühi kirjutisi.
Messias tuligi, nagu nad olid oodanud.
Tõenäoliselt kõndis ta Qumrani kogukonnast
mitmeid kordi mööda, kuid nad ei tundnud Messiast ära,
vaid jätkasid Pühakirja hüüdmist aastani 68 AD,
kui roomlased hävitasid juudi mässu ajal kloostri.
Pärast vanemate surma ühines Johannes ilmselt Qumrani kogukonnaga
ja elas seal pühade tekstide kõrval, kuni Püha Vaim kutsus ta
Messiale teed valmistama, meeleparandust kuulutama
ja inimesi meeleparandusristimisega ristima.
Piibel ütleb, et kõrbes kõlas hüüdja hääl.
Johannes oli ka eriline isiksus. Ta elas väga askeetlikku elu.
Tema kuub oli kaamelikarvast, vööl oli nahkvöö
ning ta sõi rohutirtse ja metsmett.
Mõni võib küsida, miks ta nii elas.
Ilmselt seepärast, et ta oli kutsutud meeleparandust kuulutama;
ta ei sõltunud kellestki, vaid kuulutas kõigile meelparandust,
kuigi see solvas paljusid.
Ta ei pidanud kellelegi meele järgi olema,
ta oli täiesti iseseisev, eriline meeleparandusjutlustaja kõrbes.
Johannese sõnum oli ka väga terav. Ta rääkis kirvest puu juurel
ja nimetas religioosseid juhte rästikute sigitiseks.
Võiks arvata, et selline jutlustaja ei meelita just palju rahvast ligi.
Ometi läks teisiti.
Inimesed tulid rahvahulkadena kohale. Piibel ütleb:
"Siis läks tema juurde Jeruusalemm ja terve Juudamaa
ja kogu Jordani ümbruskonna rahvas, ning kui nad olid oma patud
üles tunnistanud, ristis Johannes nad Jordani jões."
Kuidas see võimalik oli?
Püha Vaim kutsus Johannese; Püha Vaim andis talle sõnumi.
Kui Püha Vaim võiab ja läkitab, jõuab sõnum kohale,
isegi kui on nii kõva ja karm kui Johannesel.
Rahvas hakkas igatsema meele- parandust, pühitsust ja uuendamist
ning rändas kõrbe Johannest kuulama.
Kui Johannes juhatas rahvast osadusse Jumalaga
ja meeleparandusele, tuli ühel päeval Jeesus tema juurde.
Jeesus oli tollal ca 30-aastane. Johannes ütles:
"Minagi ei teadnud, kes ta on, kuid see, kes minu läkitas veega ristima,
tema ütles mulle: Kelle peale sa näed Vaimu laskuvat
ja tema peale jäävat, see ongi, kes ristib Püha Vaimuga."
Tegelikult tundis Johannes Jeesust hästi;
nad olid lähedased sugulased, ja on võimalik,
et nad mängisid juba lastena koos.
Kuigi Johannes Jeesust maiselt võttes sugulase ja sõbrana tundis,
ei teadnud ta, et Jeesus on Messias, Jumala Poeg.
Seepärast ütleb Piibel, et keegi ei või Kristust ära tunda,
kui Püha Vaim seda talle ei ilmuta.
Kord ütles Jeesus Peetrusele:
"Seda ei ole sulle ilmutanud liha ja veri, vaid minu Isa, kes on taevas."
Kui tead täna, et Jeesus on Jumala Poeg,
pole sa seda ise avastanud, vaid Jumala Vaim on seda ilmutanud
ja kinnitanud.
Jeesuse ristimine oli Johannese teenistuse kõrgpunkt.
Peagi pärast seda ütles Johannes:
"Tema peab kasvama, aga mina pean kahanema."
Tasapisi vähenes jüngrite hulk Johannese ümber
ja paljud hakkasid Jeesust järgima.
Ilust hoolimata on Johannese lugu väike ja kaunistamata.
Ta ei elanud kuskil templihiilguses; ta polnud preestrite
ja teoloogide seas austatud kõneleja; ta elas veidrana kõrbes.
Ta pärines tagasihoidlikust preestriperest, jäi noorelt orvuks
ja kasvas üles kõrvalises kloostrikogukonnas.
Ta ei jõudnud luua võimast mainet ega jutlustajakarjääri;
ta jõudis mõju avaldada vaid aasta või poolteist,
enne kui tema elu märtrisurmaga lõppes.
Igaüks oleks pigem suur kui väike; kas pole?
Igaüks tahaks olla pigem vajalik kui tähtsusetu.
Jumala maailmas on suuri ja väikseid inimesi.
Jeesus näitab seda.
Jeesus tunnistas Johannese kohta, et ta oli suurim kõigist.
Piibel räägib suurusest palju.
"Kes iganes teie seas tahab saada suureks, olgu teie teenija."
Enne kui mõõdad oma väärtust või halvustad ennast
jumalasulase või Jumala lapsena, tasub tungida Jumala Sõnasse.
Enne kui teed elus suuri valikuid, pea meeles,
et Jumala mõtted pole inimese omad.
See, mis on inimeste seas suur, on Jumala silmis tihti vähetähtis.
Sellest tunnistab meile ka Johannese elu.
Nii lõppes seekord One Way saade.
Aitäh vaatamast!
Õnnistatud nädalat!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui tänane saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Tõlge: Monika Jaaguri
toimisto@onewaymission.fi