"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
ONE WAY - ÜKS TEE
Ma tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Nii algas One Way saade!
Saate toob teieni misjoniühendus One Way Mission.
Tere tulemast vaatama!
Tänases õpetusosas jätkab Aki Miettinen teemal,
kui tähtis on, et kristlased ootaksid järjepidevalt Jeesust Kristust.
Hetkel viibib Ugandas pastor Wilson Sentongol külas
üks One Way tiim.
Näeme kordusena Wilson Sentongo eelmisel sügisel antud intervjuud.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh.
- Said kristlaseks 1971. aastal, kui Ugandas tuli võimule Idi Amin.
Kuidas sinu noore kristlase elu pärast seda kulges?
- Olin siis 27-aastane. 1972 läksin Piiblikooli Keenias.
1975 alustasin Mubendes teenistust.
Evangeeliumi kuulutamine polnud lihtne.
- Kas Amini tõttu? - Jah.
1975-1977 oli tugev tagakius. Meid arreteeriti.
Mida enam tagakiusamine kasvas, seda rohkem inimesi päästetud sai.
1978. a meid vahistati. Kannatasime palju.
Sealt viidi meid üle politseijaoskonda,
võeti ja põletati meie Piiblid ning viidi kinnisesse vanglasse.
Seal oli väga ohtlik. Nad võtsid meie riided ära.
Kuu aega olime riieteta, aga Jumal kaitses meid.
Vanglaelu oli pingeline, kuna süüa me ei saanud.
Jumal õnnistas vett ja me jõime 1,5 kuud ainult vett.
Vangis olime 91 päeva.
Nägin, kuidas ühes kõrvalkongis keegi tapeti.
Ütlesin Jumalale, et kui Ta mu elu säästab,
hoolitsen ma tapetud inimeste orvuks jäänud laste eest.
- Kas kartsid ka? - Jah.
Meid ähvardati vanglamüüride taga. Oli võimatu vapper olla.
Väljaspool vanglat võid end ehk vapralt tunda.
Meid ähvardati, aga Jumal oli meiega.
Keegi tuli öösel meie ust avama. Issand puudutas ust
ja see ei avanenud.
Teise kongi uks tehti lahti, inimesed viidi ära ja tapeti.
Olime vanglas väga aktiivsed. Kuulutasime evangeeliumi.
Pärast 1,5 kuu möödumist, andis vangla meile Piiblid.
Vanglal olid omad Piiblid.
Nad arvasid, et Piiblis päästet pole, et Piiblid kuuluvad vaid
Anglikaani ja Katoliku kirikutele. Nad andsid Piiblid meile.
Kuulutasime evangeeliumi, vanglas sai 300 inimest päästetud.
Seejärel räägiti meist vanglaülemale,
et need, kes varem kuulutasid, teevad seda endiselt.
Elasime tavaliselt ülakorrusel, kuid ühel päeval olime allkorrusel,
kui vanglaülem meid ülakorrusele äkitselt kontrollima tuli.
- Rääkisid oma otsusest Jumala ees, et hoolitsed ellu jäädes orbude eest.
See sai aluseks sinu tänasele tegevusele.
- Jah. Alustasin 1979. aastal pärast sõda 5 lapsega.
Kaks neist lastest on täna arstid, üks on insener,
üks töötab Briti saatkonnas ja üks on õpetaja minu koolis.
- Sa olid vanglas 91 päeva. Miks sind vabastati?
- Meie vahistamise ajal oli Amin riigist välja sõitnud.
Kui ta tagasi tuli, läks üks advokaadist vend
talle evangeeliumi kuulutama.
Ta polevat teadnud, et kõik uuestisündinud usklikud vahistati.
Meid arreteeris peastaabi ülem, kes on siiani elus.
Kui ta tuli meid teisest linnast tapma,
juhtus autoõnnetus, kus ta murdis mõlemad jalaluud.
Kui kuulsime, et ta oli teel meid tapma,
siis me kõik palvetasime ja paastusime,
jõime ainult vett ja Issand tegi kell 6 õhtul ime.
- Kuigi Amin oli tagakiusu taga, kui keegi temalt julgelt küsis,
miks inimesed vangis on, lasi ta vabaks sinu ja paljud teised.
- Meid oli 230 - 50 naist ja 180 meest.
- Seejärel hakkasid jälle evangeeliumi kuulutama.
- Alustasime põrandaaluseid kogudusi. 70 kogudust erinevais paigus.
Tagakius aga jätkus.
Palvetasime mägedes, džunglis, salaja garaaždes ja mujal,
kuid ärkamine püsis elus.
- Kui võrdleksid tagakiusuaega praegusega,
kas Issand oli tol ajal lähemal, kui nüüd rahuajal,
kui puuduvad ähvardused.
- Tean, et Jumal oli siis mulle lähemal.
Ta on isegi täna lähedal. Näen, et käib ärkamine.
Paljud saavad päästetud. Ugandas on 80% kristlasi.
Moslemeid on 9,6% ja teisi religioone 3,4%.
Sellest näeme, et kristlaste seas käib ärkamine.
Nüüd jätkab Aki Miettinen õpetust kristlase ärkveloleku tähtsusest.
Jumala tõotused viibivad ja nende teostumine
meie inimlikust vaatevinklist viibib.
Jumal ju alati viivitab oma tõotuste täitmisega.
Jumal, sa oled hiljaks jäänud! Issand, Sa hilined jälle!
Jumal sa ju tead, et meil on toimkonna koosolek!
Stress kasvab üle pea! Me peame teadma, kuhu minna!
Peaksime saama juba jõulupidu planeerida! Kus ja kuidas?
Sellised me oleme. Inimlikult.
Meile tundub, et Jumal viivitab. Jumal, kas sa kiusad meid?
Ta ei kiusa meid.
Nagu Peetrus kirjutas pilkajatest, kes pärivad Jumala tulemise kohta.
Kõik on loomisest peale endine, midagi pole toimunud.
Kõik vaheldub normaalselt, nagu ilmatingimusedki.
Kui võtame piisavalt pika ajavahemiku,
sobib sinna normaalse vahelduvusega kõik.
Midagi erandlikku ei sünni.
Süsihappegaasi hulk on samuti normaalselt vaheldunud.
Aga ma ei tea, kust need andmed pärinevad?
Enne meie ajaarvamist jne.
Õhutemperatuuri hakati jälgima alles 19. sajandil.
Kuskilt need andmed võetakse või meid eksitatakse.
Peetrus kirjutab, et Jumal ei viivita,
vaid Ta on teie vastu pikameelne, sest Ta ei taha, et keegi hukkuks,
vaid et kõik jõuaksid meeleparandusele.
Jumala pikameelsus ootab endiselt rahvaid ja meid,
et pöörduksime tõsiselt Tema poole ja oleksime mõistlikud ootajad,
tarkade neitsite sarnased. Ja aeg esitab meile väljakutse.
Jumal on inimkonna vastu pikameelne.
Ootamine katsub läbi meie usku, tundeid ja mõistust.
Võtame ühe näite Piiblist.
Usu ja tõotuste mees Aabraham on hea näide.
Paulus teeb Aabrahami olukorrast Roomlaste 4. peatükis kokkuvõtte.
Salmid 18 ja 22.
"Aabraham uskus, kui lootus näis lootusetu,
et ta saab paljude rahvaste isaks, selle ütluse järgi:
"Nõnda peab olema sinu sugu."
Ta ei jäänud usus nõdraks, pannes tähele oma elatanud,
ligi saja-aastast ihu ja Saara surnud lapsekoda.
Ta ei kahelnud Jumala tõotuses uskmatuna,
vaid sai vägevaks usus, ülistades Jumalat
ja olles täiesti veendunud, et Jumal on vägev
ka täitma seda, mida on tõotanud."
Mõelge nüüd - oma ihu tõelisus.
Mõistus ütleb, et siit ei tule enam mingit järeltulijat.
Tundemaailmgi oli surve all, kui ta vaatas aastakümneid
enda kõrval elanud armast Saarat.
Kuidas temasse uuesti armuda, et sünniks tõotuse poeg.
Isegi kui neil oleks peeglid olnud, oleks Aabraham öelnud:
Saara, kallis, peeglid näitavad iga aastaga järjest halvemat pilti.
Ja usk. Ta ootas 14 aastat.
Ta püüdis Jumalat sellel ajal muidugi aidata.
Saara arvas, et asja ei saa ja võtku Aabraham orjatar.
Nagu tänapäeval - kui naine saab 50-aastaseks,
vahetatakse ta kahe 25-aastase vastu välja.
Teame nende otsuse tagajärgi.
On tõsine asi, kui püüame Jumala tõotust kiirendada.
Peame ju vahel isegi prohveteeringuid täitma.
Ütleme midagi ja aitame selle teostumisele ise kaasa.
Esineb sedagi.
Aabrahami usk säilis.
Ta jättis meile hea näite sellest, et ootamine on tõeliselt raske.
Olukorrad räägivad Jumala tõotuse täitumise vastu.
Meil on kõige suurem tõotus - Jeesus tuleb tagasi.
See on maailmaajaloo revolutsioonilisim tõotus.
Maailm väriseb, kuna Jumala tõotus sünnib.
Oleme tõenäoliselt sugupõlv, kelle silme ees see kõik sünnib.
Kas me magame? Kas oleme nagu need neitsid?
Kõigil tuli uni peale.
Neitsitel oli sama probleem - peigmees viibis.
Aeg kulus ja kulus, väljas läks üha pimedamaks.
Lõpuks tuli uni.
Meile ei räägita, kus nad magasid, kuid antakse mõista,
et nad ei korraldanud isegi vahikordi.
Kui mina vanasti sõjaväes olin, pidi keegi magamise ajal
kindlasti valvama, et küünal telki maha ei põletaks.
Nemad magasid kõik õndsalt.
Mis neid magajaid siis üksteisest eristas?
Neid kohapeal vaadates me vahet ei teeks.
Küsimus pole välises magamises.
Siingi võib näha allegooriat nagu oleks nad surnud
ja ärganud hüüde peale, mis kujutab ülestõusmist.
Igaüks otsustagu ise.
Üks vahe siiski oli.
Kui kõlas äratushüüe: "Peigmees tuleb,"
olid mõistlikud valmis äratushüüde ja ärkamise järgi toimuvaks.
Nad olid valmis selleks, et peigmehe saabumine
võib toimuda tingimustes, mida rumalad ei osanud ette näha.
Jeesus nimetab seda hetkeks, mil te ei arva Inimese Poega tulevat.
See on hetk, mil meile propageeritakse rahu.
Täna ütles IMF uudistes, et maailmamajandus elavneb.
Seda ju meile sisse söödetaksegi:
"Kõik on korras, muudkui raiska ja naudi elu."
Mujal kõlab hüüe: "Peigmees on saabumas".
Jeesus on saabumas. Vaadake pinnavirvenduste alla.
Lugege ajalehest lisaks koomiksitele ka muud.
Jääge pigem juhtkirja juurde ja vaadake,
mis sellest allpool kirjutatakse, kui teid huvitavad uudised.
Tähtsaim on see, et meie pale, süda ja meel oleksid Jumala Sõnas,
mitte niivõrd uudistepealkirjades, sest Sõna räägib, kes me oleme
ja mida me ootame.
Me ei oota maavärinaid, naftakriise, sõdu,
vaid ootame Jeesuse tagasitulekut.
See peaks olema peamine teema, kuna hüüet on juba kuulda:
Peigmees tuleb!
Peaksime oskama sellest õigeid järeldusi teha.
Küsimus on vaimses ärkvelolekus ja valvamises.
Nad olid valmis kuulma hüüdu südaöösel.
Neil oli astjates tagavaraõli. Nad olid valmis pikemaks ootamiseks.
Pauluski hoiatab, et me pole öö lapsed.
Ärge ehmuge, kui tullakse ütlema, et Jeesus on tulnud.
Kui pulmakutse oli vastu võetud, eeldati võimalikke muutusi ja üllatusi
ning mõisteti ka oma kohta pulmatseremoonias.
Nad olid üksnes pruutneitsid ega pidanud end graafikuvalvuriteks.
Nad lasid peigmehel peigmees olla. Ajagraafik pole meie teha.
Meie asi on valmistuda, tõusta ja peigmehele vastu minna;
olla kiirendavad ootajad.
Matteuse 25. peatüki keelekasutus muutub, kui peigmees saabub.
Toimub kõnelus: - "Andke meile ka!" - "Ei jätku."
Võiks küsida, milles seisnes siis tõeline rumalus.
Selle kohtagi on häid seletusi, kuid meil pole täna selleks aega.
Anti head nõu: "Minge ostke kaupmeestelt."
Kui nad ostma läksid, võis see nende kultuuris lihtne olla.
Vaatamata sellele, et oli öö, ärkas küla hüüu peale üles.
Võis olla lihtne leida õlimüüjaid ja lambid korda teha.
Mindi pulmamajja. Peigmees oli saabunud.
Mõistlikud järgisid talle pulma ja uks suleti. Kutsutud olid sees.
Hiljem saabusid teised neitsid. Enam ei nimetata neid rumalateks.
Huvitav keelekasutus - tulid ka teised.
Nad ütlesid: "Isand, isand, ava meile!"
Nad kuulsid karmi vastust:
"Tõesti ma ütlen teile, ma ei tunne teid!"
Järgneb tähendamissõna kulminatsioon ja õpetus:
"Valvake siis, sest te ei tea seda päeva ega tundi."
Küsimus on selles, et mitte kõik, kes end jüngriteks nimetavad,
pole tõelised jüngrid. Nii see on.
Küsimus on tõelises jüngerluses, mida Jeesus õpetab.
Suhe Tema ja ümbritseva maailmaga.
Jeesus seab sellele suhtele üsna karmid tingimused:
"Te ei või teenida kahte isandat."
"Mitte keegi, kes ennast ära ei salga, ei saa olla minu jünger."
"Igaüks, kes tahab hoida oma elu, kaotab selle,
kuid kes kaotab oma elu minu ja evangeeliumi pärast,
leiab selle" jne.
Kui meie ajas on tegemist vaimse valveloleku vältimatusega
Jeesuse naasmise ajal, tekib küsimus,
kas nõustume alandama üldsuse survel jüngerluse latti?
Kas laseme lati allapoole või hoiame selle tasemel,
kus Jumala Sõna ja Jeesus õpetavad.
Kas julgeme kuulutada tõde, isegi kui seda hakatakse peagi
vihkamiskõneks pidama.
Kas julgeme pattu usklikegi seas patuks nimetada?
Meeleparandus peaks algama meist. Jagamine toimub meie seas.
Meie oleme ootajad.
Meie peame lahendama, milline on minu suhe Kristusega?
Kas olen valmis selleks, et ees ootab midagi üllatavat
ja ettearvamatut, mis katsub läbi, kus meie usk Kristusesse asub?
Kas usun kõigele vaatamata, et ainus tee ja võimalus
Jumala ees õigeks saada on tunnistada oma pattu
ja uskuda, et Jeesuse verest piisab kõigest patust puhastamiseks?
Kas võtan iga päev oma risti, salgan end
ja järgnen Jeesusele surmapaika, kus minu mina vähehaaval surmatakse,
kus selgub, et minagi võin olla üks unnesuikujaist,
ettevalmistamata ootaja?
Vajame Jumala Püha Vaimu abi, et näha, mis aeg on
ja kas meie Kuninga hobuse kabjaplaginat on juba kuulda.
Kas meie seas on kuulda hüüdu: Peigmees tuleb! Valmistuge!
Saabub meie Kuningas, kes meid oma pulma kutsus
ja maksis täishinna.
Kas loodan üksnes sellele? Kas sellest piisab minugi lunahinnaks
või pöördun ma religiooni poole ja püüan ise midagi saavutada?
Küsimus on vaimse valveloleku vältimatusest
Jeesuse tagasituleku ajal.
Parim viis ärkvel püsimiseks on Tema tulekut kiirendada,
tehes jumalariigis tööd, kiirendades Kristuse tulemist.
Sellele õhutab meid ka leivamurdmine.
Siin kuulutame üksikisiku tasandil ühist usku samasse Kristusesse.
Siin tunnistame oma patud ja kuulutame maailmale,
et seda me usume ja selleks me koguneme.
Teeme seda ka seetõttu, et leivamurdmine kuulutab:
Peigmees tuleb!
Teeme seda Pauluse sõnul seni, kuni Ta naaseb.
Siin on ka eskatoloogiline raamistik.
Olgem ootavad kiirendajad!
Olgu Jumal meile kõigile armuline!
Nii möödus tänane pooltund.
Aitäh vaatamast!
Õnnistatud nädalat!
Loodetavasti kohtume nädala pärast!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui käesolev saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi
Saadet toetasid Stenroos Oy ja Häkkinen Oy
Tõlge: Monika Jaaguri
toimisto@onewaymission.fi