"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Tahan laulda, kuulutada -
ei leidu maailmast miskit paremat.
Ta on tee, tõde, Ta on elu,
uue elu leida võid sa Temas.
Nii algas One Way saade.
Saadet toodab misjoniühendus One Way Mission.
Tere tulemast saatesse!
Meie pastor Aki Miettinen juhatas 10-liikmelist tiimi Ugandas
ja täna kuuleme temalt värskeid uudiseid.
Õpetusosas kõneleb Arto Sädeaho, kes viibis samuti Uganda-reisil.
One Way Mission tegutseb 11 riigis, kaasa arvatud Soomes.
Üks uuematest sihtpunktidest on Uganda,
kus alustasime tööd 2009. aasta novembris.
One Way poolt juhatab ja koordineerib tööd
endine Uganda misjonär pastor Aki Miettinen.
Aki, räägi veidi, mida One Way Ugandas teeb.
Taustaks võiks öelda, et hüppasime nagu liikuvale rongile.
Meile saabus abipalve isikliku suhte kaudu.
Meie koostööpartner Ugandas on Community Churches of Uganda
ja täpsemalt Community Church of Mulete.
Mulete küla asub Mubende maakonnas, ligi 14 km Mubende linnast
ja seal elab ligi 20 000 inimest.
Sealset tööd juhatab pastor Wilson Sentongo,
kellega tutvusin 1990. aastal.
"Liikuva rongiga" ühinemine on hämmastav lugu.
Neil on Muleetes Agape keskus ja nad olid juba isemajandavad,
kuni loodustingimused muutusid, nad ei saanud saaki
ja pidid müüma oma karja.
Külakogukonnal on seal ka kool.
1999. aasta kevadel saabus sealt abipalve,
kas tean mõnd organisatsiooni, kes võiks aidata.
- 2009. aastal? - Just, 2009.
Nii lõimegi selles töös kaasa. Meie panuseks on olnud korjandused,
mida oleme suutnud Muleete Agape keskuse koolile koguda.
Püüame maksta õpetajatele palka.
Community Churches of Uganda tegutseb lähedases koostöös
ühendusega Africa Renewal Ministries, mis kogub kooliraha ja toetust
orbudele või muidu abivajavatele lastele.
Muleete Agape keskuses on klassidega koolihoone
ja üle 500 õpilase. Palganimekirjas on 22 õpetajat.
Oleme seni kogunud raha õpetajate palkadeks
ja kui midagi jääb üle, arendatakse sellega keskust,
selle infrastruktuuri. See oli siis lühikokkuvõte.
Suur aitäh. Juhtisid seal ka 10-liikmelist tiimi.
Teiega oli kaasas Arto Sädeaho, kes õpetas pastoreid.
Milliseid uusi nägemusi on tulevikuks
ja mida tahetakse teha lisaks õpetajate toetamisele?
Võtsin kaasa väikese tiimi, ma ei ole seal varem tiimiga käinud.
Meil oli kaks eesmärki - esimene oli vaimne eesmärk.
Sinna kogunes ligi 500 pastorit ja kogudusevanemat Mubende maakonnast.
Community Churches hõlmab 84 kogudust.
Teine eesmärk oli kaardistada võimalikud arengusuunad
Agape keskuse töö osas - näiteks veevarustus,
seal on valmis puurkaev, ja elektriühendus.
Mõlemad eesmärgid said suurepäraselt täidetud.
Tiimiga oli kaasas professionaale, kes panid paika,
kuidas sealset tööd edasi aidata.
Ka nemad olid siiralt üllatunud meile üle antud taustamaterjalist
veevarustuse, elektri ja kliiniku osas, mis oli juba valmis,
kuid puudus sisustus-varustus.
Kliiniku meditsiinilist ja hügieenilist külge puudutav taustatöö
olid niivõrd hästi korraldatud, et saime julgustust
ja otsustasime One Way'ga taotleda arengumaadele mõeldud fonde
ning annaksime sellele kogukonnale 3-aastase abisüsti,
et valmis saaks kliinik, et neil oleks jooksev vesi,
päikesepatareidega elektri ja ka tagavarasüsteemi kliiniku jaoks.
Jooksva vee tahame saada kliiniku ja Agape keskuse lisaks
ka küla kaubanduskeskusesse, mis peaks elimineerima
paljud kõhutõved.
Neil oli kõik juba välja uuritud, ka vajatava vee hulk.
Ühinesime tõepoolest "liikuva rongiga".
Soovime ja palvetame, et otsustavad instantsid,
näiteks välisministeerium, teeksid positiivse otsuse
ning võiksime neid toetada. See on asja praktiline pool.
Samuti oleme teretulnud ja kutsutud juba uut seminari pidama.
Pastor Sentongo ütles, et kui järgmisel korral tuleme,
on osavõtjate hulk juba 2-3-kordne.
Suurepärased uudised. Tore on ka see,
et nagu tavaliselt, kasutab Jumal inimsuhteid,
et on olemas Wilson Sentongo, kellega saame koostööd teha.
Ta on saabumas ka tänavu suvel One Way konverentsile.
Jah. Kutse on saadetud ja loodame, et ta saab viisa.
Ta on tõesti erandlik aafriklane - 67-aastane mees.
Tal on kodus 53-liikmeline lastepere,
tema enda lapsed on täiskasvanud.
Amini ajal oli ta oma usu tõttu vanglas ja lubas Jumalale,
et vanglast välja pääsedes, hoolitseb ta orbude eest.
Nii ta seda tööd teebki.
Samuti kogesime tema külalislahkust ja praktilist armastust.
Ka orvud röövisid meie südamed.
Tal on kindlasti meile palju anda ja jagada
ning võtaksin ta heal meelel Soomes külalisena vastu.
Aitäh, Aki. Kuuleme tulevikus kindlasti Ugandast rohkem.
Ootame huviga konverentsi ja ka pastor Sentongo saabumist.
Aitäh. Loodame, et see saab teoks.
Nüüd on käes Arto Sädeaho õpetus, kus ta räägib sellest,
kui oluline on kristlase elus sihikindlus ja distsipliin.
Kui naasin kunagi Indoneesia aastail koju Malmisse
ja olin seal enne edasi liikumist mõnda aega pastoriks,
oli seal vana 78-aastane turukaupmees,
kes tuli vanas eas usule ega teadnud midagi koguduse traditsioonidest.
Ta oli Piiblit lugenud ja alati, kui ütlesin: rahu teile!
või tervitasin ja kõik vastasid, kostus temalt eraldi:
"Armu ja rahu Jeesuses Kristuses!"
Alguses pidasin seda kummaliseks, kuid hiljem hakkas see meeldima.
Arm ja rahu on meile antud Jeesuses Kristuses.
Kui mõtleme usuelule, ei ole asi usule tulemises
ja asjad ei hakka järgmisel hetkel iseenesest toimima.
Kui võrrelda usuelu maratoniga, on see kogu elu kestev maraton.
Usule tulemise hetkest algab meie taevane võidujooks,
mis lõpeb sellega, et ületame finishijoone võitjatena.
Kui paljud teist on jooksnud maratoni?
Kaks-kolm meist. Me ei näe siin just maratoonarite moodi välja.
Mina ise kõige vähem, kuigi mõne aasta eest
otsustasin jooksma hakata, kuna ühe sõbra sõnul
lubatakse Dublini maratonil joosta 8 tundi.
Nii hakkasin treenima, kuid pean ütlema,
et aastakümnetevanused ihuliikmed hakkasid vastu.
Paar kuud jõudsin hommikuti iga ilmaga harjutada,
kuid siis tekkis tervisega raskusi ja pidin mõistuse pähe võtma.
Ka abikaasa ei toetanud jooksumõtet.
Oleksin pidanud ilmselt varem alustama.
Kuid ma ei ole sellest mõttest veel päriselt loobunud.
Ehk õnnestub see kunagi tulevikus, kuigi nõuab tugevaid meetmeid.
Ka usuelus võisteldes peame arvestama pika jooksuga.
Elame iga päev siiski armus, mis meile on antud Jeesuses Kristuses.
Heebrealastele kirja autor kirjutab kogudusele ja kristlastele,
kes olid juba pikemalt usuteel.
Ta tõi võrdlusi kogudusetelgist, ohvritest ja ülempreestrist
ning rääkis, et Jeesus on meie elu ülempreester,
kes läks pühamasse paika oma, mitte sikkude-härgade verega.
11. peatükis räägib ta ka endisaegsetest pühadest,
kelle eeskuju võime järgida.
Nad ei ole kiriku kuulutatud pühakud, vaid eeskujulikud isikud Piibliajaloos.
Seal mainitakse nimepidi ca 17 ususangarit.
Neil on kõigil ühine see, et nad olid usus järeleandmatud.
Kõrvalpõikena võiksin öelda, et pooled neist olid immigrandid,
1., 2. ja 3. põlve immigrandid.
Neist rääkides tuleb meeles pidada, et meie eeskujud
on suures osas immigrandid.
Jumal kasutab kõiki inimesi, kes usaldavad end Tema kätte.
Kui Heebrealaste kirja autor on oma nimekirja lõpetanud,
siis 12. peatükis, millele tahangi keskenduda,
kirjutab ta väga tõsisel teemal.
Ta räägib millestki, mis näis olevat koguduses maad võtnud.
Inimesed hakkasid lootust kaotama, loobuma ja unustama,
mida olid kogenud - päästetee ei ole alati kerge.
Keegi ütles, et see ei ole tants roosidel.
Tõepoolest mitte, kuigi kogeme tipphetki.
Mõned jäävad sellest sõltuvusse ja otsivad pidevalt tippkogemusi
ning unustavad argielu ja -ponnistused.
Kui tahame kord kohale jõuda, peame seadma sihi
meile Jeesuse Kristuse poolt antud igavesele eesmärgile.
Mul on kogemusi marsivõistluses.
Iga soome mees peaks läbima sõjaväeteenistuse.
Olin Isosaares allohvitseride kursusel,
kus toimus marsivõistlus, mille vältel jooksime
10-15 korda ümber saare.
Teekonna pikkuseks oli vähemalt 10, võib-olla isegi 15 kilomeetrit.
Mäletan, et jooksime täisvarustuses, 20-kilose seljakotiga.
See oli tõsine katsumus.
Kõik tormasid ühe pauguga minema, kuid aja jooksul katsuti meid läbi.
Vaadati, kes võidavad ja kahele esimesele lubati puhkust.
Kurameerisin tol ajal oma praeguse abikaasaga
ja mul oli vastupandamatu soov teda näha.
Mu silme ees oli eesmärk pääseda puhkusele,
et saaksin näha oma armsamat.
See sööbis mulle tugevalt mõtteisse.
Ma ei hakka täpsemalt kirjeldama, kui raske see jooks oli
või ehk viitan sellele aeg-ajalt, kuid mäletan,
et jooksu lõppedes kukkusin kraavi ega suutnud sealt enam üles tulla.
Aga puhkuse ma sain!
Kahjuks olin nii väsinud, et jäin puhkuse ajal magama
ja Orvokki tuli mind hommikul koos emaga äratama.
Arvasin, et olin tukkuma jäänud, kuid olin puhkuse maha maganud.
Tean, mida tähendab raske jooksuvõistlus.
Osaleme kõik võidjooksus, kuid selle vahega,
et meil ei ole kästud kanda üleliigseid koormaid.
Tahan lugeda kogu 12. peatüki. Seda tehakse väga harva,
kuid teen seda siiski rahvatõlkelisest Piiblist.
Las Sõna räägib meiega. Heebrealaste 12. peatükk -
Sellepärast meiegi, et nii suur pilv tunnistajaid on meie ümber,
pangem maha kõik koorem ja meid nii hõlpsasti takerdav patt
ning jookskem kannatlikkusega meile määratud võidujooksmist,
vaadates usu alustajale ja täidesaatjale Jeesusele,
kes risti kannatas temale oodatava rõõmu asemel,
häbist hoolimata ja on istunud Jumala aujärje paremale käele.
Kujutlege ometi teda, kes niisugust vastuhakkamist enese vastu
on saanud kannatada patustelt, et te ei väsiks,
kui olete masendunud. (soome tõlge)
Asetage see oma konteksti. Kas pole nii,
et vahel masenduses tahaks kõik pooleli jätta.
Elukoormad ja mured on vahel nii ülevoolavad.
Jätkan lugemist -
Te ei ole veel vereni vastu pannud võideldes patuga
ja olete unustanud manitsuse, mis teile otsegu lastele ütleb:
"Mu poeg, ära põlga Issanda karistust
ja ära saa araks, kui tema sind noomib!
Sest keda Issand armastab, seda ta karistab;
ta peksab igat poega, keda ta vastu võtab."
Taluge karistust kasvatuseks: Jumal kohtleb teid kui poegi;
sest milline poeg on see, keda isa ei karista? -
Tahan siinkohal öelda, et Soome ühiskonas
on karistamine segi aetud peksmisega - need on kaks iseasja.
Karistus tähendab siinkohal pigem distsiplineerimist,
distsipliini õpetamist ja see on midagi muud,
kui peksmine.
Ent kui te olete ilma karistuseta, millest kõik on osa saanud,
siis te olete värdjad ja mitte seaduslikud lapsed.
Pealegi on meile meie lihased isad olnud karistajaiks
ja me oleme neid kartnud; kas me palju enam
ei tahaks alistuda vaimude Isale ja elada?
Sest nemad on küll meid mõnd päeva oma heaksarvamist mööda karistanud,
aga Jumal karistab meid tõesti selle hea otstarbega,
et me saaksime osa tema pühadusest.
Aga mingi karistus, kui see on käes, ei näi olevat rõõmuks,
vaid on kurbuseks; aga pärast toob see neile,
kes sellega on harjutatud, õiguse rahuvilja. -
Meenutagem, et marsi- või võidujooks vajab samuti harjutamist.
Seepärast ajage jälle sirgu lõdvad käed ja halvatud põlved
ja õgvendage teerajad oma jalgadele, et see, mis lonkav, ei nikastuks,
vaid ennemini saaks terveks.
Nõudke rahu kõikidega ja pühitsust;
ilma selleta ei saa ükski Issandat näha.
Ja pange tähele, et keegi ei jääks ilma Jumala armust,
et ükski viha juur ei kasvaks üles, ega tooks tüli
ja selle läbi paljud ei rüvetuks, et keegi ei oleks hooraja või roojane,
kes nagu Eesav üheainsa kõhutäie eest
andis käest esmasünniõiguse.
Sest te teate, kuidas ta pärast küll tahtis pärida õnnistust,
aga siis hüljati kui kõlvatu; sest ta ei leidnud mahti meeleparanduseks,
ehk ta seda küll silmapisaratega otsis.
Sest te ei ole astunud käega katsutava ja tules põleva mäe ligi,
ei pimeduse ega pilkase pimeduse, ei maru, ei pasuna helina
ega niisuguse sõnade hääle ligi, mille kuuljad palusid,
et neile sõna enam ei räägitaks; -
Siin räägitakse Iisraeli ajaloost Vana lepingu ajal,
kus Siinai mäel anti käsuseadus.
Sest nemad ei suutnud taluda seda keeldu:
"Isegi kui üks loom peaks puutuma mäe külge,
siis visatagu ta kividega surnuks!"; ja nii hirmus oli see nähtus,
et Mooses ütles: "Ma olen ehmunud ja värisen!";
vaid te olete tulnud Siioni mäe ligi ja elava Jumala linna,
taevase Jeruusalemma juure ja lugematu hulga inglite juure,
ja esmasündinute piduliku kogu ning koguduse juure,
kes on kirja pandud taevasse, ja Jumala, kõikide kohtumõistja juure,
ja õigete vaimude juure, kes on saanud täiuslikeks,
ja uue lepingu vahemehe Jeesuse juure
ja piserdamisvere juure, mis paremini räägib kui Aabeli veri.
Katsuge, et teiegi teda ei hülga, kes räägib!
Sest kui ei ole pääsnud need, kes maapealse kõneleja hülgasid,
kui palju vähem pääseme meie, kui me pöördume ära temast,
kes on taevastest, kelle hääl tookord
pani kõikuma maa, aga kes nüüd on tõotanud ja ütelnud:
"Veel kord ma panen värisema mitte ainult maa, vaid ka taeva!"
Ent "veel kord" näitab, et see, mis kõigub, peab muutuma,
sest ta on loodud, et püsiks see, mida ei saa kõigutada.
Seepärast, saades kuningriigi, mis ei kõigu, olgem tänulikud
ja teenigem seega Jumalat tema meelt mööda
pelglikkuse ja aukartusega. Sest meie Jumal on hävitav tuli!
Kui mõtleme selle jutluse peale, siis meil on kombeks
võtta üks-kaks kirjakohta ja neid pikalt seletada.
Vahel on hea vaadelda tervikut, mis aitab meil mõista,
mida autor on mõelnud.
Kui mõtleme oma võidujooksule ja tänapäevale,
mil inimestel on erinevad koormad - töökurnatus,
erinevad igapäevased teemad, siis neil ja eelkõige usklikel,
kellel on lisaks koorem, et oleme siin maailmas,
kuid mitte sellest maailmast.
Ebakindlus tuleviku suhtes puudutab ka usklikke.
Teame, et ükskõik, mis ka ei juhtuks, läheb lõpuks kõik hästi,
kuid see ei aita meid igapäevastes katsumustes.
On hea meeles pidada, et oleme igaveses taevases võidujooksus,
kus ootab ees tohutu auhiilgus, osalus Jumala kuningriigis,
selle teostumises on meile autasuks
ja uue lepingu vahemees Jeesus Kristus ootab meid.
Kui mõelda, kui palju asju meid elus tabab,
kuidas inimesed kiusatustele järgi, ja arvavad, et pole mõtet jätkata,
et asi pole seda väärt.
Just seda Heebrealaste kirja autor käsitleski ja saatis kirja,
et usklikud ei väsiks ega loobuks.
Ta annab ka praktilisi juhtnööre.
On erinevaid asju, mis väsitavad ja kurnavad
ning aeglustavad teekonda.
Nagu minu marsivõistlust aeglustas 20-kilone seljakott.
Mäletan, kui valus oli joosta, kuid mul oli siht
ja ei piisanud vaid lõpetamisest, vaid tahtsin saada autasu.
Paljud jätsid võistluse pooleli, kuna ei pidanud seda tähtsaks.
Paljud ei pea oma usku tähtsaks ja jätavad oma teekonna pooleli.
Mis mõtet on rännata paar aastat või paarkümmend aastat
ja jätta asi viimase versta ajal pooleli.
Ei tohi pooleli jätta.
Et jaksaksime, peame asju kõrvale heitma.
Peame vaatama, mis meie teekonda aeglustab.
Kirja autor ütleb, et pangem maha kõik koorem
ja patt, mis meid nii hõlpasasti takerdab.
Elukoormaks on ka elatise teenimine, kuhu läheb kogu tähelepanu
ja me unustame, kuhu oleme teel.
Meie tähelepanu haaravad meid ümbritsevad asjad
ja laseme neil oma lõppsihi otsekui uduloori taha varjata.
Peame oma meeli teritama ja heitma mõtteist kõrvale kõik,
mis aeglustab, häirib ja meenutama, miks me usule tulime
ja kuhu oleme teel.
See on äärmiselt oluline, kui tahame finishijoonele jõuda.
Tänu Jumalale, Ta on armuline, annab andeks ja annab meile jõudu.
Ta annab väsinule rammu ja jõuetumale palju jõudu!
Poisid väsivad ja tüdivad, aga need kes ootavad Jehoovat,
saavat uut rammu.
Usun, et selliseil sõnajagamishetkil jagatakse ka uut jõudu.
Kuna Jumala ligiolus saame jõudu ja mõistame,
et tasub võitlust jätkata. Selleks me kokku tulemegi.
Tuleme usklikena kokku, et võiksime ühisest usust jõudu ammutada.
Igasugused maailma mured, nagu räägib võrdum külvajast -
maailma mured ja rikkuse petlikkus, asjad mis meie tähelepanu
Kristusest eemale eksitavad ja lämmatavad alanud elu.
Võidujooks aeglustub ja teekonna jätkamine muutub raskeks.
Nagu liiv kingas, mis hõõrub, ega lase õigesti käia,
jalad muutuvad tinaraskeks, kuna meil on midagi üleliigset.
On parem maha istuda ja kivid kingast välja võtta.
Kui mõnel on kingas kivi kellegi teise vastu,
muutub teekond samuti raskeks.
Kui läheme Issanda ette, peame maha jätma kõik,
mis meil teiste vastu on.
Patt, mis nii hõlpsasti takerdab.
Ma oleksin niiväga tahtnud oma seljakoti ära visata,
teekond oleks ilma selle 20 kilota palju kergem olnud.
On inimesi, kellel on igas raskuses koormaid,
kuid on aeg ja meil on luba heita ära kivid, koormad, nõrkused;
võime jätta need risti jalamile ja usaldada,
et Jeesuse piserdamisveri puhastab meid kõigest patust.
Meil on luba jätta koormad risti jalamile
ja nii on teekonda kergem jätkata.
Lugesin 12. peatüki 3. salmis: "Kujutlege ometi teda,
kes niisugust vastuhakkamist enese vastu
on saanud kannatada patustelt."
Siin räägitakse sellest, kus peaks meie tähelepanu olema.
Mõelge Tema peale.
Piibel ütleb, et me muutume, kui vaatame Teda.
Ta muudab meid enda sarnaseks.
On tähtis, et meie mõtted oleksid selged.
Ma ei taha võrrelda usuvõitlusega oma nooruse marsivõistlust,
millega ma puhkuse võitsin, kuid mäletan,
kuidas mõtlesin, kui tore on pääseda puhkusele ja armsama juurde.
See andis mulle jõudu. Seljakott ei tundunud nii raskena.
Kinnitasin tähelepanu auhinnale, õhtusele linnaloale.
Palju erilisem on kinnitada pilk Temale,
kes on meie usu alustaja ja täidesaatja,
Jeesus Kristus, kes on meie Päästja ja pattude andestaja,
meie kutsuja, keda me armastame ja tahame teenida.
Kui peame Teda meeles, annab see meile jõudu jätkata.
See aitab meil otsuseid teha ja edasi minna,
kui vaatame õiges suunas ega jälgi oma nõrkusi ja langemisi.
Teame neid ilma vaatamatagi. Ja kui me neid ise ei meenuta,
teeb seda keegi teine - vähemalt kurat meenutab,
et oleme nõrgad ja meil on puudujääke.
Kuid üle kõige selle võime tõsta oma pilgu Temale,
kes on meie Kutsuja ja see annab meile jõudu,
sest Tema peale vaadates me muutume.
Kui me seda ei tee, väsib ja masendub meie meel,
lootus kaob ja kui see kaob, lõpetame halvasti.
See tähendaks alla andmist.
Seepärast on tähtis pidada meeles oma eesmärke-sihte.
4. salmis öeldakse, et te ei ole veel vereni vastu pannud
võideldes patuga.
Patule tuleb vastu panna.
Mõnele ehk ei meeldi, kui räägime võitlemisest nii,
et vere maitse on suus.
Vahel peab usuelus patuga võitlema nii et vere maitse suus
ja vaenlane ründab meid kui riigiprokurör.
Me ei pea talle üksi, omas jõus vastu panema.
Peame meenutama, et meiega on see, kes meid armastab.
Tema käib meie kõrval ja annab meile jõudu.
Kui kuulajate seas on keegi, kes tunneb end ebaõnnestununa,
kes on oma jooksu pooleli jätnud, siis sul on praegu võimalus
tõsta oma pilk uuesti oma usu alustajale
ja otsustada teekonda mitte pooleli jätta.
Kui oled poolel teel seisma jäänud ja muud asjad on su tähelepanu
kõrvale juhtinud, võid tõusta ja jätkata uues jõus,
sest Ta tahab meid uuendada ka tänapäeval.
Jumala poolt võimsalt kasutatavad jumalasulased võivad väsida.
Ka Eelijaga juhtus nii.
Ta oli kogenud Karmeli mäel vägevat võitu - tuli langes,
inimesed olid hämmingus ja ütlesid: Jehoova on Jumal.
Inimestel esineb ilmutuslikke hetki nagu Peetruselgi,
kui talle Jeesuse ja Johannesega koos mäel olles
ilmusid Mooses ja Eelija ning ununesid kõik orud.
Kui auhiilguse mäe hetk möödus, mindi tagasi orgu
ja seal ootasid neid kurjad vaimud.
Meile antakse auhiilguse mägede hetki,
kuid selleks, et meil püsiks meeles pooleliolev tee
ning mäletaksime, et Ta on tõeline, kuigi nähtamatu.
Tema annab väsinule rammu.
Võidujooksmine ei tähenda alati meeldivaid sõnu ja olukordi,
kuid sellel on alati väärtus.
Kannatades ja karistust kandes õpime distsipliini
ja sõnakuulelikkuse tähendust.
Mõtle sportlaste peale.
Olin eelmisel nädalal jõusaalis ja sauna tuli mehi,
kes kandsid otsekui kosmoserüüd.
Nad ei olnud soomlased, vaid Ameerika maadlejad,
kes püüdsid kaalu langetada.
Kutsusin nad Rahvusvahelisse Kogudusse,
kutsun inimesi koosolekutele isegi saunalaval.
Loodetavasti nad täna tulevad.
Neil oli ees võistlus ja nad riietusid paksudesse ürpidesse nii,
et välja jäi vaid nina;
suusamütsid peas distsiplineerisid nad end ideaalkaalu jõudmiseks,
et võiksid võistelda ja võita - maine eesmärk saada autasu
ja võita vastane.
See näitab, et vajame distsipliini
ka oma teekonnal, et võiksime saavutada tõotused.
Heebrealaste kiri ütleb, et kannatame kasvatuseks.
Kannatus ei ole eesmärgitu, kuigi me ei suuda seda alati seletada.
Kannatuse probleem on lahendamata ja alati leidub põhjuseid.
Alati ei ole ka hea seletada, miks sa kannatad.
See on meie asi.
Kui kord kohale jõuame, saame vastused ka neile küsimustele,
mis siin vastamata jäid.
Piisab sellest, et teame, et Jumal on meiega,
Ta on meie Päästja ja Kutsuja.
See, kes meis on head tööd alustanud, viib selle ka lõpule,
kui me vaid teed katki ei jäta.
Kui sellised asjad juhtuvad, on hea teada,
et pole nii pikka tunnelit, millel poleks lõppu.
Vahel tundub tunnel väga pikana.
Olen isegi kogenud aegu, kus tundus, et see ei lõpe kunagi.
Sul võib olla tunne, et see ikka veel ei lõpe.
Mõnel võib olla küljes astel, nagu Paulusel,
kuigi selle olemust pole kunagi selgelt määratletud.
Sul võib olla sarnane probleem, perekondlik olukord
või midagi, mis vaevab südant ja sa ei tea, kas see kunagi lõpeb.
Tema armust on sulle küllalt.
Ei ole oluline, millist teed mööda taevasse igavesse elusse läheme,
vaid kellega koos, kes on meie reisikaaslane.
Tema, kes meid on Kutsunud.
Vahel läheb nii raskeks, et põlved nõrkevad.
Olen kunagi isegi jutlustanud nii, et põlved on nõtkunud.
See juhtus Indoneesias kuumuse ja kiire tempo tõttu.
Kord hakkas pilt silme ees segaseks minema.
Õnneks oli seal parem kantsel, hoidsin sellest kõvasti kinni
ja sellest peale on mul alati veepudel kõrval.
Tookord ei olnud vett ja tundus, et kõik käib ringi.
Ma ei tea, kuidas ma jutluse lõpetasin,
kuid Jumal oli ilmselt kohal, kunagi palju inimesi tuli ette.
Nad tahtsid kohtuda Jumalaga.
Asi ei sõltu kõnelejast, vaid sellest, et Jumal on kohal.
Põlved andsid tookord peaaegu järgi.
Meie kirjakohas öeldakse:
"Ajage sirgu lõdvad käed ja väsinud põlved."
Mäletan, et pidin tol marsivõistlusel end õhutama ja meenutama
end jooksma sundida, ja nii ma tegingi.
See oli inimlik pingutus, kuid usu teekonnal on hea see,
et kui me vaid tahame, annab Tema jõudu.
See ei ole meie enda pingutus, omal jõul ponnistamine,
mida ka vahel ette tuleb, kuid omal jõul pingutame siis,
kui meil on vale arusaam sellest, kes on meie jõu allikas.
Lähen tekstiga veidi edasi ja seal räägitakse,
et te ei ole tulnud käega katsutava mäe juurde.
Seal räägitakse Siinai mäest ja Siioni mäest.
Need on võrdkujud - Siinai mägi kujutab käsulepingut
ja Siioni mägi uut armulepingut.
Elame kõigi oma nõrkustega armu varal.
Armuleping on midagi paremat, see räägib Aabeli verest paremini.
Siin on näha ka igavikuline eesmärk.
Tekstis öeldakse, et olete tulnud Siioni mäe ligi
ja elava Jumala linna, taevase Jeruusalemma juure
ja lugematu hulga inglite juure, ja esmasündinute piduliku kogu juure
ja uue lepingu vahemehe Jeesuse ja piserdamisvere juure.
Siin räägitakse igavesest lõppeesmärgist,
millega võistlus lõpeb, kui enam pole vaevanägemist
ja kõik on lõppenud, ning võime rõõmustada sellest,
et oleme kohale jõudnud.
Nii möödusid One Way saate 45 minutit.
Aitäh vaatamast!
Loodetavasti kohtume nädala pärast!
"Tuld ma tulin viskama maa peale." Luuka 12:49
One Way - Üks tee
Saadet toetasid: Stenroos Oy ja Häkkinen Oy
Tõlge: Monika Jaaguri
Uurime oma saate vaadatavust Eestis.
Kui käesolev saade sind puudutas,
palun teata meile sellest e-postiaadressil -
toimisto@onewaymission.fi