Kui sündisid mulle, lapsuke,
joonistati su nägu mu südame seinale
kaljukindlalt.
Kõike sinu poolt kogetavat kogen minagi.
Sisemuses tunnen, et algas uus aeg.
Olen ema
Mina olen Irja ja ma olen vanaema.
Mul on 4 last ja 8 lapselast
ning ma naudin emaks ja vanaemaks olemist väga.
Ma abiellusin 23-aastasena ja minu suurim igatsus abielust
oli saada lapsi ja olla ema.
Märkasin juba lapsena, et mind tõmbas emaduse poole,
ehk siis mulle meeldis hoida väikeseid lapsi.
Ma sain 4 võrratut last, kuid mu abielu lõppes peale 13 aastat,
nii et ma jäin oma lastega üksi.
Olles üksikema, õppisin toetuma enam Jumalale
ning panema ka rohkem tähele oma laste vajadusi.
Üks viga, mille küll tegin, oli see, et ma töötasin liiga palju.
Sest algul oli väga raske, aga samas oli Jumal siiski minuga.
Ma sain 47-aastaselt vanaemaks.
Kuuldes, et mu tütar ootab last, mõtlesin:
"Appi, jälle läheb sama möll lahti!"
Kuid samas, ega siis vanaema enam nii vastuta, kui emana.
Kui lapsed kodust välja kolisid, arvasin, et mu töö on nüüd tehtud.
Kõik on tehtud ja enam pole midagi anda.
Ja pole ka tarvis anda ning võib rahulikult puhata.
Puhata ja võtta vabalt.
Kuid ma armusin oma lastelastesse koheselt
ja nautisin taas seda väikeste beebide lõhna.
Ja korraga ma tajusin, et minust on siiski enamaks kasu,
kui et vaid palvetada nende eest.
Sain kallistada neid ja viia välja.
Mängida koos nendega
ja õmmelda neile.
Osta mänguasju ja täita muid laste vajadusi.
Võtta nad ööseks endagi juurde,
et vanemad saaks veidi oma aega ja hinge tõmmata.
Vanaemaks olemine erineb emadusest selle poolest,
et ma ei pea laste eest terve päeva hoolt kandma.
Kui nad tulevad,
saan neid armastada, hellitada ja poputada selle aja,
mis nad minu juures on.
Vanematele see küll igakord ei meeldi,
aga ma lihtsalt armastan neid nii palju.
Ma ei saa sinna midagi parata,
et Jumal on lapsed mu südamele pannud.
Vanaemaks olemise juures ongi kõige toredam see,
kui need väikesed tulevad.
Üheskoos veedetav aeg on tavapärane elu nagu ikka -
me sööme, mängime, joonistame,
loeme raamatuid ja vaatame TV7't.
Sealt siis muidugi lastesaateid.
Viibime koos värskes õhus.
Kui kuhugile mujale pole minna, siis vähemalt rõdule.
Rõdugi on väikestele lastele juba piisav.
Kord sadas õues vihma,
aga lastel oli toas olemisest juba villand.
Kuna lõunaoote aeg oli käes,
mõtlesin muuta selle aja eriliseks ja korraldada retke rõdule.
Võtsime toidud kaasa
ja lapsed olid sellest retkest rõdule ning seal söömisest vägagi rõõmsad.
Nii et nad jagasid õhtul emale-isale suure innuga oma rõdu-retkest.
Mis kasvatuspõhimõtetesse puutub, siis ma austan oma laste põhimõtteid
ega suru enda omi peale.
Oleme sellest ka omavahel rääkinud, et mitte mina ei kasvata neid,
vaid lihtsalt armastan ja hellitan neid,
järgides oma laste kasvatuspõhimõtteid.
Siinkohal meenub üks mu sünnipäev, kus lapsed olid salaja ostnud tordi
ja keetnud kohvi.
Tulin õhtuvahetusest töölt ja mõtlesin,
miks küll kõik tuled on kustus ning samas on kohvi lõhn õhus?
Mis küll toimub?
Ja siis leidsin ukse pealt sildi: "Palju õnne, kallis ema ja vanaema!"
Ja kui ma siis ukse lahti tegin, tulid väikesed eripaigust välja, öeldes:
"Joome ruttu selle kohvi ära, sest me oleme juba väsinud!"
Lastelaste armastuskirjad on imearmsad
ja neid lugedes tuleb ikka nutt peale,
kui keegi lastest on kirjutanud: "Ma armastan sind!"
"Sinust paremat vanaema pole olemas!"
Nendegi asjade kaudu võib kogeda heakskiitu ja Jumala armastust.
Suhe Jumalaga on tähtsam, kui söömine ja joomine.
See on see, millest ma elan ja hingan.
Temalt tuleb mu kõik.
Kui ma varem muretsesin oma laste ja lastelaste pärast,
paludes meeleheitlikult nende pärast,
siis korraga kord tööl olles kuulsin Jumalat ütlevat:
"Kas mitte mina pole Jumal?"
Ja mul ei jäänud muud üle, kui tõdeda: "Oled. Sa oled Jumal."
Ja sinnapaika ka mu murekoormad jäid.
Ja üks teine kord, kus ma ka lakkamata
ühe raske olukorra pärast palusin,
tuli Jumal ja ütles:
"Usalda kõik oma mured minu hoolde ja mina annan sulle hingamise.
Sest oma muretsemisega ei saa sa ühtki päeva pikemaks muuta."
Taas langes üks suur koorem mu õlult ja ma kogesin suurt kergendust.
Nii et isegi kui sain teada oma laste muredest,
kandsin need kõik Jumala ette.
Sest Jumala Sõnas on öeldud:
"Heitke kõik oma koormad minu peale ja mina annan teile hingamise."
Ja ma tõesti kogesin seda hingamist ja kergendust.
Olen saanud olla lastelastele õnnistuseks ka sel moel,
et kui neil on raske, siis nad helistavad:
"Vanaema, kas ma võin külla tulla?"
Muidugi saavad, aga eks emalt pea ka luba küsima.
Siis nad on kas mõne tunni või ka kogu öö minu juures,
mille käigus saame siis kõik mured lahti rääkida ja palvetada,
nii et laps võib muutununa tagasi koju minna.
Jumal on ka mind ennast vanaema rolli kaudu arendanud
ja mu naiselikkust enam esile toonud,
kui neile väikestele tüdrukutele on ju vaja
kauneid seelikuid õmmelda, milles saaks tantsida ja keerutada.
See on nii eriline vaatepilt, et võtab taas pisara silma.
See lihtsalt on nii ilus!
See, et Jumal on loonud meid naisteks ja vanaemadeks.
Loonud emaks.
Mu soovitus teistele vanaemadele on, et nad palvetaks oma laste pärast,
jättes kõik oma mured Jumala hoolde.
Jumal on see, kes aitab.
Ja et nad armastaks oma lapselapsi selle armastusega,
mille Jumal on meile andnud.
Päev-päevalt ma kõnnin koos sinuga
õrnalt kui pigistad mu kätt
Siis saan aru, milline on Isa süda, kui Ta ütleb:
"Ma armastan sind alati ja alati!"
"Heitke kõik oma mure tema peale, sest tema peab hoolt teie eest!"
Tõlge: Anne-Ly Raukas