När jag fick dig mitt barn -
tecknades dina anletsdrag på mitt hjärtas väggar.
Outplånligt.
Allt vad du upplever upplever också jag.
I mitt inre känner jag att en ny tid har börjat.
JAG ÄR MOR
Jag heter Teija. Jag är född i en jordbrukarfamilj i Österbotten.
Jag har en syster och en bror som båda är äldre än jag.
Mina föräldrar och far- och morföräldrar har redan gått bort.
Jag är frånskild och till min familj hör numera -
många kusiner och deras familjer.
I skolan omges jag som lärare av flera tiotals barn -
som betyder mycket för mig.
Jag skötte barn redan som nio-, tioåring.
De var mina kusiner i granngården.
Då föddes en längtan efter att en dag ha egna barn.
Eftersom jag studerade i över sex år vid universitetet -
så var jag över 30 år när jag gifte mig.
Det var ett vanligt finskt äktenskap.
Allt det yttre var mycket viktigt för mig och min tidigare man.
Vi hade ett vackert hem, parhus, bil, semesterresor -
- allt som kan köpas för pengar.
Familjerna hade mycket stora förväntningar.
Min tidigare mans föräldrar önskade få sitt första barnbarn.
En ung, nygift kvinna önskar naturligtvis få ett eget barn.
Jag märkte ändå att något var på tok.
En specialistläkare konstaterade att jag hade hormonrubbningar.
Det blev långa undersökningar och vård.
Månader av besvikelse följde -
med förväntning och ny besvikelse över att inte vara gravid.
Därefter hände det värsta som kan hända en kvinna: -
spontana missfall, skrapningar.
Jag var sorgsen och missmodig.
Specialistläkaren sa att jag kanske aldrig kan få ett eget barn.
Svärmors önskan om ett barnbarn i familjen -
gick aldrig i uppfyllelse.
Det orsakade en stor inre spänning och besvikelse hos mig.
Jag tänkte att Gud är avlägsen och ser inte.
Har också Gud övergett mig? Varför svarar Han inte?
Vad är det för synder som jag eller mina förfäder har gjort -
för att detta skulle drabba mig?
Efter en lång tid av själavård -
accepterade jag slutligen barnlösheten -
och mitt eget liv som en ofullständig kvinna.
Mitt inre kändes förfruset, tomt och torrt.
Jag var som en levande död.
Jag bad och ropade till Gud: -
"Gud om Du finns så rör vid mig. Ge mitt liv en mening.
Jag vill leva."
Fyra år senare, år 2004, svarade Gud på bönen.
Det var på palmsöndagen i församlingen.
Jag kände att Herren öppnade -
hjärtats skyddsmurar och frusna dammar.
Alla slags dolda känslor började stiga upp till ytan.
Jag var villig att bearbeta dem och sa till Gud: -
"Jag är på Ditt arbetsbord. Gör vad Du vill.
Forma mig till det kärl Du har tänkt.
Jag vill leva och uppleva en djup mening med mitt liv."
Kvinnans värde grundar sig idag stereotypiskt på att -
hon arbetar utanför hemmet, -
föder barn, sköter dem själv och försöker klara av sin vardag.
Kvinnan är den som skapar stämningen i hemmet.
Tack vare henne fungerar hemmets vardag.
Men om vi tänker på en kvinna -
som är frånskild och ensam, utan stöd från man och barn -
genom vilka hon kan leva sitt liv -
så märker vi att Gud är den som -
haft en mening med varje kvinnas liv oberoende av -
vad människor säger eller hur de bedömer.
I Faderns ögon är varje kvinna värdefull.
Vart och ett liv är i sig självt värdefullt.
Om du som singel, frånskild eller änka kan finna -
en uppgift eller mening i Faderns plan -
så får du kraft att leva och förstå att -
Gud inte bedömer en människa -
enligt mänskliga mått.
Som lärare har jag fått påverka många barns liv.
Jag är speciallärare så vi har tränat arbetsfärdigheter, -
grundfärdigheter man behöver i skolan.
Framför allt har jag fått påverka -
i bakgrunden som förebedjare -
och stöd för familjerna.
Nu känner jag mycket mer att jag är en mor -
- en reservmor eller lånemor -
till just de barn som jag varje dag möter ansikte mot ansikte -
och kan räcka en tröstande eller hjälpande hand.
Till mitt liv hör också fadderbarnen.
Vi har kontakt via telefon och textmeddelanden och träffas ofta.
Som gudmor har jag fått vara med i barnens vardag.
När de var små skötte jag dem så att mamman kunde uträtta ärenden.
Även mamman behöver någon som lyssnar och går vid hennes sida.
Jag tycker det är viktigt att -
det finns en gudmor, reservmamma eller reservmormor som -
deltar i familjens vardag och på så sätt hjälper -
mamman eller den ensamstående pappan -
känna att det finns en annan vuxen som går med dem och bryr sig.
På mitt hjärta finns också barn i länder långt borta, -
barn i krisländer och fadderbarnverksamhet.
Barn i Indien och Afrika -
har blivit viktiga för mig.
I detta nu ser mitt liv mycket fridfullt ut.
Jag går inte min egen viljas väg utan -
har godtagit planen som Gud säkert haft -
redan i min mammas sköte.
Herren har lärt mig lita på Honom -
och på att jag i alla situationer i livet vilar i större händer.
Då jag förutom barnlösheten gått igenom flera olika livskriser -
upplever jag att jag kan förstå -
hur andra känner när de går igenom en kris och -
söker en utväg ur en svår livssituation.
Själavården gav mig också en tjänst.
Jag kan hjälpa kvinnors hjärtan och familjer att bli helade -
genom att vara själavårdare och medvandrare.
Gudsförhållandet har gått som en röd tråd genom mitt liv.
Hans närvaro och Hans ledning när jag har -
gått bedjande fram har varit livsviktiga -
i min egen helandeprocess.
Även mitt i smärtan kan var och en hitta -
en vidare och djupare mening med livet -
än den att enbart leva som mor i en familj.
Vi minns att Gud lovade Sara att -
hon skulle bli mor till folkslag.
Så gör Herren. Han tar det som är svagt och oanvändbart i oss -
och vänder det till seger.
Så kommer det att gå för många vänner som tar tag i Guds löften.
Jag vill fortsätta vara Guds arbetskamrat -
så att människor kan bli helade, -
de bedrövade kan finna glädje och -
de hopplösa kan se hopp i sina liv.
Dag för dag går jag med dig.
Med späda fingrar kramar du min hand.
Stundom anar jag -
hurudant Faderns hjärta är -
när Han säger att Han älskar mig alltid, alltid.
"Jubla, du ofruktsamma, du som inte har fött barn, -
brist ut i jubel och ropa av fröjd, -
du som inte har haft födslovärkar.
Ty den ensamma har många barn, -
fler än den som har man, säger Herren." (Jes 54:1)
Översättning: Himlen TV7