När jag fick dig mitt barn -
tecknades dina anletsdrag på mitt hjärtas väggar.
Outplånligt.
Allt vad du upplever upplever också jag.
I mitt inre känner jag att en ny tid har börjat.
JAG ÄR MOR.
Jag heter Maarit. Min man heter Aki.
Vi har Aleksi som är sju år, Anni är fem och -
tvillingarna är två år. Markus och Matleena.
Min dröm om moderskap började före jag fyllde tio.
Min dröm var att jag som 30-åring skulle ha tre barn.
Under årens lopp föll det litet i glömska.
Jag började studera.
När Aki och jag hittade varann och gifte oss -
dök tanken på att bli mamma genast upp.
Vi ville genast ha barn när vi gift oss -
men ingenting hände.
Vi gick igenom olika skeden.
Först en period av besvikelse och sorg.
Vad är det för fel på oss? Varför får vi inte barn?
Varje månad när menstruationen började -
kom sorgen över att inte vara gravid. Inte denna gång heller!
När jag såg mammorna som väntade -
och små bebisar så var jag avundsjuk för att det -
kanske varit lätt för dem. Varför fick de barn men inte vi?
Känslan att bli mamma var alldeles underbar.
En varm, oerhörd känsla av kärlek genast när -
jag såg barnet första gången.
Egentligen började kärleken när jag fick veta att jag var gravid.
Redan då började barnet vara nära min famn.
När jag fick barnet var det -
en slags ljusblå bubbla.
Realiteten slog oss när Aleksi var två-tre månader.
Varje natt vaknade jag fyra-fem gånger för att amma barnet .
Det varierade. Ibland mindre.
Även på dagen skulle jag finnas där för barnet.
På dagen sov han bara korta stunder.
Det var inte så lätt -
som jag föreställt mig.
Man är bara till för barnet 24 timmar i dygnet.
Jag bar en sträng och obarmhärtig mantel -
när jag började med detta.
Jag skulle vara en bra mor som ammar barnet ett år, -
gör hemlagad mat varje dag, leker med barnen och stimulerar dem.
Alla möjliga krav på vad jag borde göra för att vara en bra mor.
När jag gör allt detta så duger jag.
Men Gud har så småningom brutit sönder dessa kedjor -
och sagt: "Nej, du är tillräckligt bra som du är."
Vi hade önskat oss ett tredje barn.
Vi var glada när jag började vänta.
Första ultraljudsundersökningen visade att jag väntar två barn.
Det var en liten chock.
Jag visste redan -
hur mycket arbete det innebär att sköta barn.
Jag tänkte att det kan inte gå.
Aki hade svår ryggsmärta på grund av diskbråck.
Han var tvungen att äta smärtmedicin varje dag.
Jag oroade mig för graviditeten, -
för min stora mage och för krämpor jag kan få.
Det är fysiskt sett tufft att vänta tvillingar.
Och så var det verkligen magen...
Att städa med den magen är inte lätt -
och du har två barn som stökar hela tiden.
Fem och tre år gamla. En ständig röra.
Och två patienter hemma: Jag och Aki.
Det var en svårt ekvation att lösa.
En dag när jag förde Aleksi till daghemmet -
hörde jag på radion en låt om hur Herren banar väg.
Den gick rakt in i mitt hjärta. Låten berättar att -
Herren banar väg där vi inte ser någon väg.
Jag kunde verkligen inte se hur vi skulle klara det här.
Den berörde mig så djupt -
att jag fortfarande minns känslan jag hade -
när jag tänkte på hur Gud kan tala och möta oss i vår vånda.
Jag sjöng den för barnen varje dag när jag väntade.
Jag grep tag i den som i ett halmstrå.
Herren banar min väg trots allt.
Gud hjälpte på ett förunderligt sätt.
Först när jag tänkte att vi inte har råd, -
att vår ekonomi inte håller -
när jag är hemma och vi får två barn till.
Jag hade inte råd att föra de större barnen till daghem.
Då kände plötsligt en väninna att hon -
vill understödja oss varje månad.
Det räckte till så att jag kunde -
föra de två äldre barnen till dagis.
Jag kunde också anställa en städerska då jag -
märkt att jag inte orkar städa och böja mig ner.
Aki kunde inte heller städa med sin sjuka rygg.
Så vi fick en städerska.
Sedan kom min mamma också och hjälpte oss.
När jag var höggravid förde hon barnen till dagis.
Det var märkligt. Vi hade naturligtvis bett att -
Aki skulle bli frisk så han kan bära barnen då de föds och -
så underbart blev det att när vi kom hem med dem -
så var Akis rygg bra.
Den hade gradvis blivit tillräckligt bra.
Efter första barnet tänkte jag att jag måste ut och tjäna pengar.
Att vara hemma är inget riktigt arbete.
Men Gud sa att det här är ett viktigt arbete.
Det är viktigt att vara hemma med ett litet barn.
Jag känner att det är mitt kall att vara hemma.
Då kan jag ge den trygghet, tröst och närvaro -
som ett litet barn så väl behöver.
Under de första åren byggs förhållandet och blir starkt -
när du är nära barnet.
I varje fall om Gud -
bereder en väg att stanna hemma -
vill jag uppmuntra mammor att lyssna till Hans ledning.
Kanske din plats är hemma med barnet.
Du behöver inte oroa dig så mycket för att -
inte sedan få jobb eller för att inte pengarna ska räcka.
Gud kan verkligen ordna arbetsplats och pengar.
På ett annat sätt än du själv tänker.
Jag är lyckligt lottad som fått vara hemma.
Gudsförhållandet är livsviktigt för en mamma.
Gud har så mycket visdom och rikedom att ge oss.
Den visdomen kan man endast få av Honom.
Även om dagarna är fullspäckade -
och det känns svårt att hitta tid för Gud -
så ser jag till att åtminstone få fem eller tio minuter -
beroende på vad som är möjligt just den dagen.
Jag försöker, för jag vet att det påverkar hela dagen.
När mina egna krafter är borta och jag inte orkar längre -
har jag lärt mig att förtrösta på Guds övernaturliga kraft -
- som finns -
och ha frid i sinnet i alla vardagliga situationer.
Tiden jag tillbringar med Gud betyder verkligt mycket.
Det ger -
frid och glädje varje dag.
Guds närvaro kan inte ersättas med något annat.
Den ger under dagens lopp en förvissning om att jag är älskad.
Min dag och mitt liv har någon betydelse.
Närvaron är med mig varje stund.
Jag upplever Guds närvaro främst som en frid.
Som att bli klädd i en fridens mantel.
Den bara omger mig.
Sedan blir friden kvar genom de vardagliga utmaningarna.
Jag har tagit fram bibelställen till barnen.
Jag har satt dem på kylskåpsdörrarna.
De har inte varit till endast för barnen utan också för mig.
Så finns Guds Ord hela tiden nära.
Det finns en vers där det står att Han ger den trötte kraft -
och ökar den maktlöses styrka.
Det är en vers som varit viktig för mig. Han har gett kraft varje dag.
Övernog. Det har jag verkligen fått se.
Jag känner att jag fått vara till välsignelse -
genom att jag fått ge tröst och en gnista hopp.
Mitt i kraftlösheten kan man få hjälp av Gud.
Jesus vill komma in i alla mammors vardag -
för att ge hopp och tröst.
Jag har talat mycket i telefon. Bett för andra mammor.
Överhuvudtaget har jag i sandlådorna och lekparkerna -
fått möta mammorna på deras plan.
Det är svårt att möta mammor om man inte talar "mammaspråk."
Jag har fått vara litet av en missionär bland mammorna.
Jag skulle vilja råda andra mammor att slappna av.
Lyssna till Gud, till vad Han säger er.
Ta emot det Han har att ge för varje dag -
och hur Han genom er vill vidröra era barn.
För Gud vill röra vid era barn via moderskapet.
Dag för dag går jag med dig.
Med späda fingrar kramar du min hand.
Stundom anar jag -
hurudant Faderns hjärta är -
när Han säger att Han älskar mig alltid, alltid.
"Han ger den trötte kraft och ökar den maktlöses styrka...
Men de som hoppas på Herren får ny kraft -
de lyfter med vingar som örnar.
De skyndar iväg utan att mattas -
de färdas framåt utan att bli trötta." (Jes 40:29-31)
Översättning: Himlen TV7