NASTA PILDIRAAMAT
Tere taas!
Kas sul on vahel olnud tohutu nälg või janu?
Nii et kõht koriseb ja isegi valutab suurest näljast.
Eelijal, kes oli Jumalale väga lähedane sõber,
ja elas Iisraelis väga kaua aega tagasi,
oli suurem nälg ja janu kui on sul või mul kunagi olnud.
Ajal, mil Eelija elas, oli aeg, mil Iisraelis polnud kaua sadanud.
Kui pole kaua sadanud, hakkab toit tasapisi otsa lõppema.
Ojad, järved, jõed kuivavad kokku ja vaid mõnest kaevust võib vett leida.
Puud kuivavad, rohi kõrbeb pruuniks.
Vili ei kasva ja põllult ei saa vilja.
Kui vilja ei saa, pole ka leiba.
See juhtub, kui vihma ei saja.
Eelijal oli piinav nälg ja janu.
Eelija palvetas Jumala poole.
Ta palus iga päev Jumalat, nii rõõmu- kui ka murehetkedel.
Käes oli mureaeg.
Kõikjal oli suur nälg.
Kogu rahvas oli samas olukorras.
Kõigil oli nälg ja janu.
Vähestel oli veel söödavat.
Eelija palus Jumalat: "Jumal, olen nii näljas, vajan midagi süüa."
"Sul on alati lahendus olemas.
Anna palun, lahendus, et saaksin süüa."
Jumal ütles Eelijale: "Mine Sarepta külasse."
"Seal on üks lesknaine puid korjamas. Palu temalt süüa ja juua."
Eelija juba teadis, et Jumalal on alati õigus
ja Tal on igaks olukorraks alati lahendus olemas.
Eelija võttis kätte ning läks Sareptasse.
Kui ta jõudis Sareptasse, nägi ta peagi seal lesknaist.
Lesk on naine, kelle abikaasa on surnud.
Ta oli jäänud leseks.
Eelija märkas vaest ja kõhna naist,
kes kogus puid, täpselt nagu Jumal oli talle öelnud.
Kuigi Eelija aimas,
et naisel on vähe toitu, läks ta ikkagi ta juurde.
Ta tegi end tuttavaks, öeldes: "Tere päevast, minu nimi on Eelija.
Ma palun sinult süüa ja juua, sest mul on kõht väga tühi.
Jumal saatis mind sinu juurde."
Naine oli väga sõbralik ja ütles: "Kahjuks ei saa sind aidata."
"Mul on vaid peotäis jahu ning pisut õli."
"Teen nende puudega tule ahju alla
ja küpsetan viimase kakukese endale ja pojale."
Lesknaisel oli üks poeg.
"Siis pole meil enam midagi süüa ja me sureme nälga." ütles naine.
Lesknaine oli korjanud puutükke, millega teha ahju tuli.
Sel ajal polnud elektriahjusid vaid ahju köeti puudega.
Eelija palus härdalt lesknaist, kuigi naisel oli toitu vähe
ja ta oli viimast kakukest küpsetamas, et ta annaks ka talle.
"Küll Jumal tasub sulle
ja lahendab meie mure ning juba hoolitseb."
Lesknaine kutsus Eelija oma koju.
Ta hakkas viimasest õlitilgast ja jahust valmistama pisut taigent.
Kannus oli õige pisut õli, võibolla peotäis.
Teises anumas oli pisut jahu, ka umbes peotäis.
Lähedalolevast kaevust saadi pisut vett.
Vaene naine segas ained kokku ja sellest valmis viimane taigen.
Ta veeretas neist kolm kakukest:
endale, Eelijale ja oma väiksele pojale.
Lesknaine elas oma pojaga kahekesi.
Poegki sai aru, et nüüd kannud on tühjad.
"Oleme emaga väga vaesed ja näljas, need on kindlasti me viimased leivad."
Väike poiss jälgis hoolega, kuidas ema küpsetas.
Kannud olid tilgatumaks ammutatud.
Kui taignapätsid said valmis, asetati need ahju.
Leibade küpsemist oodati mõnikümmend minutit.
Kui leivad olid valmis saanud,
siis vaene naine ja ta poeg andsid esimese leiva Eelijale.
Eelija ütles tänulikult: "Tänan, see on parim leib, mida olen söönud."
Ühe leivakakukese sai ema ja teise ta poeg.
Piibel ei räägi seda, millal nad märkasid Jumala poolt tehtud imet.
Võibolla poiss vaatas kannudesse ja hüüdis:
"Ema, uskumatu, aga õlikannus on õli ja jahukannus on taas jahu.
Jumal oli täitnud kannud, et jätkus ka järgmiseks leivateoks.
Nii juhtus iga päev, kui ema leiba küpsetas.
Iga kord täitusid kannud õli ja jahuga, kui vajati lisaleiba.
Nii juhtus iga päev,
nädalast nädalasse, kuust kuusse, kogu põua ja nälja ajal.
Imelisel kombel jätkus vett lähimas kaevuski.
Selle loo kaudu nägime, kuis Jumal hoolitseb tõeliselt me eest.
Samuti hoolitses Jumal Eelija, lesknaise ja ta poja eest.
Oleme sama kuulekad Jumalale kui see vaene pere ammusel ajal.
Nägemiseni!
Tõlge: Mare Peterson