NASTA PILDIRAAMAT
Tere!
Täna räägin loo ühest kurvast mehest,
kes oli raskesti haige.
Õnneks lõppeb tänane lugu hästi.
Mine Pinni juurde kuulama, millest ma räägin ja joonistan.
Sellel pildil näete templi sambaid ja sissepääsu.
Siin on väga vaene mees, kelle olukord oli üsna vilets.
Ta oli iga päev siin templi trepil istumas.
Mehe jalad olid liikumisvõimetud juba tema sündimisest saadik.
Ta ei hakanud kunagi kõndima.
Ta oli saanud vanemaks,
juba täiskasvanud meheks, kuid ei saanud kõndida.
Sellise haiguse puhul öeldakse, et inimene on vigane.
Tal ei jäänudki muud üle kui istuda trepil ja loota,
et inimesed annetavad mõne mündi või toidupala.
Ta ei saanud ka tööd teha, sest ei suutnud kõndida.
Kes ei tee tööd, see ei saa ka palka.
Sellepärast saigi temast kerjus.
Kõik linna elanikud tundsid seda meest.
Piibel räägib, et ta oli olnud templi väravas juba 40 aastat.
Igal hommikul aitas keegi mehe sinna.
Ta magas kuskil mujal.
Võib olla meest tassiti sinna.
Nii oli ta seal hommikust õhtuni.
Münte kogunes just nii palju,
kui toidu hankimiseks vaja, et hing sees püsiks.
Ta elu oli olnud tõepoolest karm.
Ta ei saanud kunagi joosta, hüpata ega kõndida.
Ta ei pääsenud kuhugi reisima.
Mõtle sellele, kui kurb tunne see võib olla.
Ta võis põlvitada nii seal juurdepääsu kõrval.
Õnneks leidus häid inimesi, kes annetasid talle,
vahel mõne mündi, leivapalukese või puuvilja.
Vaesel kerjusel on käsi väljasirutatud.
Ta palub: "Aidake! Palun almust! Andke üks münt!"
Ja aeg-ajalt poetasidki möödaminejad talle münte.
Kannus oli tal pisut vett, kust vahepeal mõni sõõm rüübata.
Mündid poetati tema ees olevasse kausikesse.
Vaese kerjuse riidedki olid kulunud ja määrdunud.
Vaevalt, et tal oli raha uusi riideid poest ostma minna.
Nii pidi ta iga päev ühed ja samad riided selga panema.
Oma pisukese raha eest sai ta iga päev natuke süüa osta.
Sellel mehel oli väga kurb saatus.
Tal polnud eriti sõpru,
sest sõbrad käisid tööl ja tegid omi asjatoimetusi.
Tema pidi päevi siin veetma ja möödakäijaid vaatama.
Ta kadestas neid, kui nägi nende kõndivaid jalgu:
"Minulgi võiksid sellised jalad olla.."
Nüüd räägin sulle,
mis imeline lugu temaga ühel päeval juhtus.
Eelmises saates rääkisin sellest,
kuidas Jeesuse jüngrid Püha Vaimuga täitusid.
Nad said Jeesuselt endale tohutu väe ja abi.
Jeesuse sõbrad said
Püha Vaimu abil teha imesid, nagu Jeesuski oli teinud.
Peetrus oli Johannesega sellest kohast möödumas.
Ta nägi vaest kerjust ja astus ligi.
Kerjus hüüdis Peetrusele: "Anneta mulle!
Hea mees, halasta mu peale!"
Peetrus sõnas: "Mul ei ole sulle ei kulda ega hõbedat anda.
Mul on sinu jaoks midagi hoopis paremat."
Seepeale ütles Peetrus sõnad, mida polnud kerjus kunagi kuulnud.
Peetrus sirutas käed ja ütles:
"Jeesus Kristuse nimel, tõuse üles ja kõnni!"
Samal hetkel said vaese vigase jalad tugevaks,
jalalihased lausa pakatasid, kõõlused kinnitusid luudele.
See mees tõusis üles..
Ta hakkas hüppama ja kargama ja jooksma.
Ta tänas, ülistas Jumalat ja ütles:
"Jumal on mind terveks teinud! Tänu Issandale!"
Ta pistis jooksu.
Kõik seda näinud inimesed olid samuti imestunud,
sest nad tundsid seda vaest vigast kerjust.
Peetrus oli saanud taevast sellise imelise väe,
et vaid öeldes: tõuse üles ja kõnni, tõusis mees ja hakkas kõndima.
Piibel ei räägi, kuidas mehe elu edasi läks,
võime vaid arvata, et ta elu muutus õnnelikuks.
Kindlasti sai ta tööle hakata ja teha kõike, millest oli unistanud.
Võib-olla oli ta esimeseks tööks jooksuvõistlustel osalemine?
Püha Vaimu väel saab Jumal teha selliseid imelisi asju.
Järgmine kord räägin veel samasugustest imedest.
Nägemiseni!
Tõlge: Mare Peterson