NASTA PILDIRAAMAT
Tere!
Eelmine kord rääkisin, kuidas Jeesus suri ristil
kõikide inimeste pattude või pahategude pärast.
Jeesus maeti pärast seda, kui Ta oli ristil surnud.
Sel ajal oli kombeks,
et inimesi maeti sellistesse kaljukoobastesse.
Ühel rikkal mehel, Joosepil Arimaatiast,
oli taoline hauakamber, mis oli uuristatud kalju sisse.
See oli kui väikene tuba, milles oli ukseava.
Sinna asetati surnud inimene.
Jeesuse sõbrad viisid koos Joosepiga Arimaatiast
Jeesuse sellesse hauakoopasse.
Sel ajal oli kombeks,
et hauakambri ukseava ette veeretati hästi suur kivi.
Sellise koopa ette pole võimalik ust panna.
Hauakambri omanik, Joosep Arimaatiast,
veeretas sõprade abiga suure-suure kivi ukseava ette.
Kindlasti oli see kõva töö, sest kivi oli tohutu raske.
Kivi oli paks ümmargune ja inimese kõrgune.
Õnneks oli kivi ümar, seepärast sai seda veeretada.
Pärast seda läksid Jeesuse sõbrad oma kodudesse.
Kindlasti olid nad masendunud, ebamääraste tunnete ja mõtetega.
"Meie Jeesust pole enam. Kuidas me nüüd edasi elame?"
Samal ajal andsid ülempreestrid ja tähtsad isikud
Rooma sõduritele käsu minna Jeesuse hauda valvama.
Mõned kartsid, et jüngrid varastavad Jeesuse ihu sealt ära
ja siis valetavad, et Jeesus tõusis surnuist üles.
Selleks et seda ei juhtuks, otsustati hakata hauda valvama.
Siin on kaks Rooma sõdurit, kes on täies sõjavarustuses.
Neil olid odad ja mõõgad, terve sõjavarustus kaasas.
Nad olid vaprad sõjamehed, kes ei kartnud midagi.
Lisaks oli hauakivi kinnitatud pitsatiga.
Pitsat pandi sinna, et näha, kas kivi on liikunud.
Kui pitsat on terve, siis pole kivi liigutatud.
Kui pitsat on katki tehtud, siis on teada, et kivi on liigutatud.
See lisati kindluse mõttes.
Sõdurid olid seal valvamas.
Möödus päev ja möödus teinegi.
Seal võis olla päris igav seista,
sest valvama pidi kõigest vaikset hauda ja kivist kaljut.
Polnud mingit võitlust ega põnevust.
Võib-olla sõdurid tukkusid, jutustasid ja einestasid.
Kolmandal päeval juhtus midagi väga imelist.
Sõdurid olid taas pisut unised.
Piibel räägib, et taevast tuli otsekui kui hele välgunool alla.
See polnudki välk, hoopis taevaingel.
Piiblis öeldakse, et ta säras ja helendas nagu suur valgus.
Sõjamehed olid hirmul ja hüüdsid kindlasti: "Appi!"
Piiblis räägitakse, et mehed langesid hirmust nagu surnud maha.
Nad ei saanud surma, kuid ehmusid nagu oleksid surnud.
Samal hetkel pitsat purunes
ja ingel veeretas raske kivi kergelt ukse eest ära kõrvale.
Ingel lahkus ja haud oligi täiesti tühi.
Tasapisi toibusid ka sõjamehed.
Kui nad mõistsid, et haud on tühi,
tormasid nad kiiresti odade kõlinal ülempreestritele juhtunust teatama.
Kivi oli ukseava eest ära ja haud oli tõepoolest tühi.
Jeesus elas taas.
Ta oli surnuist ülestõusnud.
Jeesus elab tänapäevalgi, kuigi me ei näe Teda enda kõrval.
Ta elab Taevas, kuid saab elada ka me südames.
Peame Temasse lihtsalt uskuma.
Kas pole imeline lugu?
Järgmise korrani!
Tõlge: Mare Peterson