Pidime koju sõitma.
Just siis, kui hakkasime vasakule, kodutänavale pöörama,
nägin peateel meie suunas liikuvat Volvot.
See sõitis meile otsejoones küljepealt sisse.
Kui nad küsisid, kes on lapse isa
ja ma ütlesin, et mina olen, siis tabas mind kriisireaktsioon.
Vajusin kokku ja puhkesin nutma.
Jutustab Bo Wirhall
JUMALA JUURDE
Istusin ühel päeval oma kirjutuslaua taga
ja palusin Jumalalt märki.
Mul oli suur igatsus saada lapsi.
See ei olnud minu moodi, et nõuda Jumalalt mingit märki.
Nii palju aega oli juba kulunud
ja ma ei teadnud enam, kas saame üldse lapsi või mitte.
Järsku sattusin lugema Jesaja 7:11, kus seisab:
"Küsi enesele Issandalt, oma Jumalalt, tunnustäht."
Need salmid hüppasid esile just siis, kui olingi seda küsinud.
Allpool seisis veel: "..ennäe, neitsi jääb lapseootele
ja toob poja ilmale ning paneb temale nimeks Immaanuel."
Töötan intensiivraviosakonnas
ja ütlesin seal neile, et me saame poja.
Küsiti, kust ma tean, kas olen sõrmust kõhu kohal pendeldanud.
"Ei," vastasin mina.
"Lugesin Piiblist, et saame poja."
Nad naersid selle peale.
Kui poiss oli sündinud ja sai nimeks Sam Immanuel,
tuli see neile meelde, et olin seda Piiblist lugenud.
Sõna võib usaldada: "Jumal on meiega."
2,5 a pärast saime veel ühe poja, kelle nimeks sai John.
Kuid on ju nii, et elus võib ette tulla nii mõndagi.
Nädal pärast Johni sündimist juhtus Samiga õnnetus.
Yvonne tuli mulle tööle järgi, lapsed olid autos kaasas.
Sõitsime koju ja Yvonne ütles, et tahab Johni sööta
ja palus mul Samiga niikaua poes ära käia,
et ise rahulikult ja segamatult last sööta.
Tegin seda hea meelega, kuigi teadsin, et õhtul kl 16-17
on lastega autos raske, sest nad kipuvad magama jääma.
Seda me ju ei tahtnud.
Jõudsime poodi, ostsime piima ja karbi kiivisid.
Sam oli heas tujus.
Pidime koju sõitma.
Samal ajal püüdsin hoolitseda, et ta püsiks ärkvel.
Kui hakkasin tegema vasakpööret kodutänavasse,
ütlesin veel kord Samile, et ta ei jääks magama
sest kohe oleme kodus.
Kui pilgu üles tõstsin, nägin vaid me suunas liikuvat Volvot,
mis sõitis meile otsejoones küljepealt sisse.
Kõik jäi täiesti vaikseks.
Ma ei kuulnud tagaistmelt mitte midagi.
Sam oli vait, nagu magaks.
Tõstsin ta kiiresti autost välja
ja nägin, et ta kõrvalestad hakkasid sinakaks tõmbuma.
Siis sain aru, et ta ei hinganud
ja mul tuli hakata teda elustama.
Viimaks jõudis ka kiirabi ning võttis üle.
Kui nad küsisin minult, kes on lapse isa.
Kui ütlesin, et mina olen, tabas mind kriisireaktsioon.
Vajusin asfaldile ja puhkesin nutma.
Me mõtleme ju nii, et Jumal teeb ime.
Mõistusega aga näed, et see pole võimalik.
Haigla sanitarina ootad vaid surma,
kuid isana ootad ju midagi muud.
Igatsed selles olukorras imet nagu iga teinegi inimene.
Saime Yvonniga veeta kolm ööpäeva koos Samiga Lundi haigla intensiivis.
Ta ei ärganudki enam.
Ta oli hingamisaparaadi all ja esmaspäeva hommikul ta suri.
Kui me Samiga hüvasti jätmiseks sisenesime haiglas sellesse ruumi,
kuulsin ennast laulmas üht ülistuslaulu:
"Tahan kõrgeks tõsta Sind, Jumal, sest oled väärt kiitust ja au."
Imestasin, kuidas küll saan seda laulda.
Siis tuli järgmine laul: "Hosanna, õnnistatud oled Sa,
õnnistatud oled Sa, meie pääste."
See andis mulle sellel tunnil jõudu.
Sam oli ju 2,5-aastane ning oli taevas.
Tema oli ju päästetud,
ehkki ta elu oleks võinud olla palju pikem.
Vahel me ei valitse elu ja surma üle.
Kui su laps sureb 2,5aastasena,
võib inimesena selles olukorras kibestuda.
Siiski sai ta elada 2,5 aastat.
Kaugelt liiga vähe.
Selles mõttes.
Siiski oli see tema elu.
Minul on ka elu, mille eest pean võtma vastutuse ja seda hoidma.
Sa lähed edasi.
Meil on õigus leinata.
Loomulikult võtsime ka meie aega, et leinata ja neist asjust rääkida.
Võtsime aega teineteise jaoks, mis oli väga tähtis,
et me ei peaks kumbki eraldi ja üksi kõigest läbi tulema.
Tegime seda koos.
Peale Sami lahkumist
tundsime, et olime ju kahe lapse vanemad,
kellel oli vaid üks laps.
Natuke tühi tunne oli.
1,5 aasta pärast sündis meile Liina.
3 aasta pärast sündis Frans.
Nii et meil on kolm last.
Siiski oleme nelja lapse vanemad.
Me ei saa alati ise oma elu kujundada,
kuidas see saab olema ja kuidas see lõppeb.
Samas võib meil olla teadmine, et Jumal on meiega
ja Tema juhatab meid läbi nii rõõmudest kui raskustest.
Ehkki meid võib tabada ka lein, on elu lootust täis.
See on teekond ühe eesmärgini, mis on me kõigi ees.
Tõlge: Riina Aasa