LÄHEMMÄKSI JUMALAA
Minulla on muisto täältä Porvoosta.
Minun on täytynyt olla nelivuotias, -
sillä muistan, että istuin hiekkalaatikossa ja leikin.
Ajattelin: "Tuntuu niin hyvältä. En tahdo koskaan tulla aikuiseksi."
En ole sellainen, joka suunnittelee tulevaisuutta tai pohtii liikaa.
Usko oli kotona luonnollinen asia. Olen saanut jo varhain -
kohdata henkilökohtaisesti Jumalan ja Jeesuksen -
ja tulla henkilökohtaiseen Jumalasuhteeseen.
Ollessani 17-18-vuotias koin, että Jumala kolkutti sydämelläni kysyen:
"Rasse, saanko tulla elämäsi Herraksi?"
Se ei ollut niin itsestään selvää. "Okei, samantekevää."
Koin, että se oli vakavaa.
Aina pienestä pitäen tahdoin tulla muusikoksi -
ja panna maailman jalkojeni alle. Mutta silloin ajattelin: -
"Jos Jeesus on elämäni Herra, varmasti ottaa pois musiikin -
omana hölmönä ideana ja lähettää lähetyssaarnaajaksi Afrikkaan."
Muutaman päivän mietiskelin eräällä leirillä, mitä oikeastaan tekisin.
Lopuksi näin edessäni piirustuksen.
En nähnyt yksityiskohtia, mutta tiesin, että se oli piirustus.
Silloin ymmärsin, että Jumalalla on piirustus elämääni varten.
Hänellä on alku ja loppu ja kaikki sen välillä.
Olen typerä, jos en seuraa universumin Luojan suunnitelmaa.
Se sai minut sanomaan: "Okei Jeesus, saat tulla elämäni Herraksi.
Elämäni on sinun ja sinun tiesi saavat olla minun teitäni."
Kävin raamattukoulua Norjassa -04-05 -
ja sieltä tullessani ei mitään auennut.
Olin innoissani kuten aina raamattukoulusta tullessa.
Ajattelin, että teen työtä jossain seurakunnassa.
Mutta koskaan ei avautunut sellaista, vaan muita työpaikkoja.
En ole koskaan saanut etsimääni työtä, -
vaan työt ovat aina tulleet minulle.
Näen sen todisteena siitä, että Jumala johtaa, jos seuraa Häntä.
Kerran torkahtaessani näin unen.
Näin metsässä olevan tienpätkän, joka oli tuttu ennestään.
Se kiemurteli vain 50 -100 metriä eteenpäin ja se kulki kiven ympäri.
Uskon, että elämä Jumalan kanssa on sellaista.
On tie, mutta hän ei anna meidän nähdä siitä kuin pikkusen kerrallaan.
Hän johtaa vain askeleen kerrallaan näyttäen tiestä vain vähän.
On todella arvokasta, kun tietää olevansa Jumalan tahdossa.
Kun olin teini-ikäinen, -
nuori ja innokas etsimään Herraa ja Hänen tahtoaan elämälleni, -
ajattelin, että kun tulen siihen yhteen asiaan, niin siinä olen koko elämäni.
Usein näkee lähetyssaarnaajia, jotka ovat tehneet sitä 50 vuotta.
Silloin ajattelee, että tuo täytyy olla myös minua varten.
Että "hommani" kestää koko elämän ajan.
Minun kohdallani ei ole ollut niin, -
vaan paikkani on ollut monissa eri pakoissa eri aikoina.
Esim. aika laivalla, jolloin Jumala kasvatti minua, oli yksi aika.
Toinen oli, kun työskentelin nuorten väärinkäyttäjien hoitokodissa.
Se oli minun paikkani juuri silloin.
Jos olemme Jumalan armon johdatuksessa, -
joka on uusi joka päivä, huominen ehkä merkitsee toista kuin tämä päivä.
Ehkä meidän tulee löytää paikkamme elämässä -
joka päivä enemmän tai vähemmän.
Jumala ei ole koskaan ottanut pois musiikkia elämästäni.
Siitä ei koskaan tullut mikään pääasia, kuten olin ajatellut.
Se on kuitenkin mukana tietyssä määrin. Olen iloinen harrastelija.
Jumala on antanut kaikille lahjoja, joita hän tahtoo meidän käyttävän.
Levittää iloa ja...
Sitä ei aina tarvitse tehdä niin hengellisesti, -
mutta uskon, että Jumala käyttää lahjojamme tarkoituksiaan varten.
En tiedä, mitä tulevaisuus tuo minulle, kenties jotain muuta.
Tärkeintä on se, että tietää olevansa Jumalan lapsi.
Silloin ei ole väliä, mitä elämä tarjoaa, sillä kuitenkin tiedän, -
että olen Jumalan kädessä ja että paikkani on siellä.
Suomennos: Kirsti Eastwood