Jag har ett minne härifrån Borgå.
Jag måste ha varit typ 4 år för jag minns -
att jag satt i sandlådan och lekte.
Då tänkte jag: "Det är så bra. Jag vill aldrig bli vuxen."
Jag är inte en människa som planerar för framtiden -
eller funderar så mycket.
Tron fanns som en naturlig del i hemmet.
Jag har på något sätt i en tidig ålder fått möta -
Gud och Jesus personligen på något sätt -
och kommit in i en personlig relation med Gud.
Men när jag var 17-18 år eller så, -
upplevde jag att Gud knackade på mitt hjärta och frågade: -
"Rasse, får Jag bli Herre i ditt liv?"
Det var inte så självklart för mig: "Okej, jo, hur som helst."
Utan jag upplevde att det var allvar i det.
Ända sedan liten ville jag bli musiker -
och lägga världen under mina fötter.
Men då tänkte jag att om jag gör Jesus till Herre mitt liv -
tar Han säker bort musiken som bara var en egen dum idé -
och skickar mig som missionär till Afrika.
Jag tror det var flera dagar på ett läger som jag gick -
och funderade över vad jag egentligen ska göra.
Till sist såg jag som en ritning framför mig.
Jag såg inga detaljer men visste att det var en ritning.
Då förstod jag att Gud har en ritning för mitt liv.
Han har en början och ett slut och Han har allt däremellan.
Jag är dum om jag inte följer -
universums Skapares plan för lilla mig.
Så det på något sätt fick mig nog att säga: -
"Okej Jesus, Du får bli Herre i mitt liv.
Mitt liv är Ditt och Dina vägar får vara mina vägar."
Jag gick en bibelskola i Norge 04-05 och -
då jag kom därifrån öppnade sig inte något.
Jag var ivrig som man alltid är då man kommer från bibelskola -
och tänkte att jag ska jobba i någon församling.
Men det öppnade sig aldrig sådana bitar utan andra arbetsplatser.
Jag har aldrig fått ett jobb jag sökt, utan jobben har kommit till mig.
Det ser jag som ett bevis på att Gud leder om man följer Honom.
Jag såg en gång en dröm då jag slumra till.
Jag hade sett en vägstump i skogen som jag känt till från förr.
Vägen gick så här och jag såg bara 50-100 meter fram -
för den gick runt en sten.
Så tror jag att livet med Gud också är.
Man vet att det finns en väg men Han låter en inte se så mycket av den.
Han leder ett steg i taget och visar en bit av vägen.
Men just vetskapen om att man vet att man är där -
som Gud vill att man ska vara är jätte värdefull.
Då jag var tonåring och ung och ivrig att få tjäna Herren -
och hitta Hans vilja för mitt liv tänkte jag att det är en grej -
som jag ska komma in i och vara i hela livet.
Ofta ser man kanske på missionärer och människor -
som lever som missionärer i 50 år.
Så tänker man att det måste på något sätt -
gälla mitt liv också. Min grej ska vara hela livet.
För mig har det i alla fall inte varit så -
utan min plats i livet har bestått av många olika platser i olika tider.
Som t.ex. när jag var på båten för att fostras av Gud var en tid.
En annan tid var när jag jobbade på vårdhem för unga missbrukare -
ett knappt år. Det var min plats i livet för den tiden.
Om vi ska vara ledda av Guds nåd som ju är varje dag -
så betyder kanske morgondagen något annat för mig än denna dag.
Så att hitta sin plats i livet -
är nog kanske något man behöver göra varje dag, mer eller mindre.
Gud tog aldrig bort musiken ur mitt liv.
Den blev aldrig någon huvudsak som jag hade tänkt.
Men den finns med till viss grad. Jag är jag en glad amatör som håller på.
Jag tror att Gud har satt gåvor i alla människor som vi ska använda.
Sprida glädje och liksom ...
Jag tror inte att man behöver göra det så andligt alla gånger -
men jag tror också att Gud använder våra gåvor till Sina syften.
Vad framtiden har för mig vet jag inte.
Kanske det är något annat mitt i allt.
Det viktigaste är att ha sitt liv i vetskapen -
att man är ett Guds barn.
Då är det är ingen skillnad vad livet bjuder på.
Man vet ändå att man är i Guds hand -
och att min plats i livet är där.
Textning: Carl Westermarck Himlen TV7