LÄHEMMÄKSI JUMALAA
Ollessani 5-vuotias minuun vaikutti paljon se, -
että isäni oli saanut kutsun tulla pastoriksi Vaasaan.
Vaasan hengellinen ilmapiiri oli siihen aikaan, -
sinne tullessamme, taistelua.
Olin sillä tavoin pinnallinen, että otin kaikki itsestään selvänä, -
enkä ajatellut tarkemmin. Uskoin mitä isä sanoi, en sitä mitä muut.
Tulin mukaan seurakuntaan, minut kastettiin ja kaikki, -
muttei ollut mitään henkilökohtaisia kokemuksia.
En halunnut jäädä ulkopuolelle.
En ollut kenenkään läheinen kaveri koulussa, -
enkä viihtynyt seurakuntalaisten kanssa.
Olin pastorin poika ja olin vähän outo. Ajan myötä kasvoi katkeruus.
Jonkin ajan kuluttua muutin veljeni luo Helsinkiin ja menin -
Raamattukouluun Hämeenlinnassa, täysin suomalaiseen ympäristöön.
Sen kautta Ristin Voittoon ja tekemään Raamatun sanakirjaa.
Sen kautta tutustuin ihmisiin, jotka pitivät gospelmusiikista.
Koska helluntaiseurakunta ei voinut myydä sellaista musiikkia, -
päätin myydä itse. Luterilaisen pastorin kanssa perustimme Finngospelin.
Tein töitä sen parissa lähes 25 vuotta.
Siitä, että puuhasin gospelmusiikin parissa, ei oikein pidetty.
Huomasin alusta alkaen, että kansa oli ihan hulluna -
ja heidän mielestään se oli fantastista.
Mitään sellaista ei ollut aikaisemmin.
Mutta monet seurakunnista vastustivat.
Samalla tuli kritiikkiä niiltä, joita olin lapsena arvostanut.
Lopuksi tehtyämme työtä kuin hullut, se oli liikaa.
Se näännytti ja lopuksi tuli seinä vastaan.
Yksinkertaisesti loppu.
Avioliittoni oli hajonnut ja kaikki oli mennyt piippuun monessa suhteessa.
Ja yks, kaks, kolme - pamahti taas. En tiennyt, mitä se oli.
Mutta se oli aivoverenvuoto ja jouduin sairaalaan.
Silloin totesin vain, että tässä nyt ollaan.
Minulla ei ollut yhtään mitään. Ei mitään yhteyttä vanhaan perheeseeni.
Minulla oli monia uusia ystäviä, mutta inhosin itseäni paljon.
Raamattu sanoo: "Rakasta lähimmäistäsi niinkuin itseäsi."
Yksinkertaisesti saatoin inhota kaikkia kuten inhosin itseäni.
Silloin tiesin, mitä yksinäisyys todella oli.
Ajoin moottoripyörällä Porvoon ja Helsingin välillä -
ja mietin, mihin paaluun ajan ja teen kaikesta lopun.
Silloin näin tyttäreni edessäni ja ajattelin: -
"Ei, en voi tehdä häntä isättömäksi."
Aloin harkitsemaan asioita ja sain yhteyden seurakuntaan ja pastoriin.
Samaan aikaa oli käynnissä iso hengellinen taistelu.
Todellinen läpimurto tuli pääsiäisenä, -
kun sain saarnata Helsingissä Andreaksen kirkossa siitä, -
kuinka koen Passion-filmin.
Nähdessäni, kuinka Jeesusta piiskattiin ja lyötiin, -
ajattelin, elin siinä ja sanoin:
"Millaisia idiootteja olettekaan, kun lyötte syytöntä miestä?
Lopettakaa, te idiootit!"
Mutta näin, etteivät he olleet niitä jotka löivät, vaan se olin minä.
Kaikki se viha, jota tunsin lähimmäisiäni kohtaan, -
ei tullut päälleni, vaan Hän kantoi sen.
Mitä enemmän löin sitä enemmän hän kärsi ja samoin toisin päin.
Jos joku tahtoi minulle pahaa, -
niin se ei kohdannut minua, vaan Hän otti sen päälleen.
Silloin kaikki viha lähti kerralla. Se oli minulle ratkaisevaa.
Ainoa, mikä voi viedä meitä elämässä eteenpäin, on rakkaus.
Ja vain Jeesus Kristus voi näyttää meille, mitä aito rakkaus on.
Siitä tuli muutos, joka auttoi minua eteenpäin.
Syvällisemmin ajateltuna, paljon siitä, mitä on tapahtunut, -
on sitä, mistä Keith Walker Band, -
joka on nykyään suuri suosikkini, -
kertoo laulussaan "Through", siis "Läpi".
Siinä sanotaan, että se, mitä ihmiset oikeastaan rukoilevat -
ja ovat kaikkein kiitollisimpia, -
on se, kun Jumala on johtanut heidät vaikeuksien läpi.
Ei se kun rukoillaan, että saisi ne välttää -
vaan se, että saa avun käydä ne läpi.
Raskaimmat asiat ovat tulleet jälkeenpäin.
Elämä olisi paljon tyhjempää ilman niitä.
Ne ovat antaneet painon ja tarkoituksen elämään, -
ja uskon, että sillä on suuri merkitys.
Burnoutin jälkeen olin myös radiossa kertomassa hieman elämästäni -
ja siitä mitä olen läpikäynyt.
Vähän ajan kuluttua tuottaja soitti ja kertoi saaneensa puhelun -
naiselta, joka sanoi kuunnelleensa ohjelmaa.
Hänellä oli pilleripurkki edessään ja ajatteli ottaa elämänsä.
Ohjelman kuultuaan hän ajatteli: -
"Ei. Hän on selvinnyt ja kyllä minäkin selviän." ja hän etsi apua.
Ajattelen, että jos kärsimykseni on auttanut yhtä ihmistä oikealle tielle, -
niin se ei ollut turhaa.
Asioiden tärkeysjärjestys muuttuu -
mutta jäljellä on luottaminen Jumalaan ja se vahvistuu koko ajan.
Suomennos: Kirsti Eastwood