LÄHEMMÄKSI JUMALAA
Rukoilin Jumalaa. En rukoillut Jeesusta. Rukoilin Jumalaa.
Ehkä siksi, ettei minulla ollut henkilökohtaista suhdetta, -
rukoilin valtavan suurta voimaa.
Mutta minulla oli aina tunne, -
että Jumala ja Jeesus ovat melko ankaria henkilöitä. Kumpikin.
Mielestäni en kelvannut, en ollut tarpeeksi hyvä.
Päädyin Vaasaan 80-luvulla.
Elämä oli vähän vaikeaa.
Silloin sain käsiini erään kirjan ja kun luin sen, -
niin eräässä kohdassa sain uskon, että Jeesus, de facto, -
on noussut ylös kuolleista.
Ja siksi, että se on totta, -
hän oli todellinen historiallinen persoona, -
ei jotain muuta vaan todella konkreettinen.
Aloin uskomaan Jeesukseen henkilönä.
Sekä ihmisenä että Jumalana.
Menimme haudan eteiseen -
ja ahtaamman aukon kautta hautakammioon.
Hädin tuskin erotimme valkeat käärinliinat, -
ennen kun silmämme olivat tottuneet pimeään.
Ensin luulimme, että ruumis oli jäljellä, mutta totuttuamme pimeään,
näimme, että juutalaisten kuninkaan ruumis oli jättänyt kääreet, kadonnut.
En ollut uskoa silmiäni ja minun oli pakko tunnustella -
käärinliinojen välissä olevaa paikkaa. Siinä ei ollut mitään.
Mutta käärintä ei ollut aukaistu.
Sisällä oleva ruumis oli kadonnut jäljettömiin.
Käärinliina oli vajonnut kasaan mutta oli ruumiin muotoinen.
Ei, liinoja ei oltu aukaistu.
Oli mahdotonta, että ruumis olisi kadonnut ilman käärinliinan avaamista.
Mutta se oli poissa. Adenbar kuiskasi: "Näetkö saman kuin minä?"
Miksi on helpompi uskoa kaunokirjallisuuteen -
kuin evankeliumeihin, että Hän on ylösnoussut?
Ehkä siksi, että Waltari on Jumalan armoittama kertoja.
Pitää olla kirjailijoita, jotka muotoilevat evankeliumeja.
Hänellä on eri evankeliumeista koottu vaikutelma.
Ei ainoastaan yhdestä, vaan kaikista yhdessä.
Lukemani paikka ei ole sanatarkasti evankeliumeissa, -
mutta silloin ymmärsin, että hän oli jättänyt käärinliinat -
ja kadonnut täysin selittämättömällä ja luonnottomalla tavalla -
vastoin fysiikan lakeja.
Hän näyttäytyy haudan ulkopuolella puutarhurina, -
jonka Maria Magdalena tapasi.
En tiedä, miksi kertomus tuli minulle elävämmäksi ja tosi konkreettiseksi.
Se puhutteli minua henkilökohtaisesti. Tämä on totta!
Jumalasuhteeni muuttui Jeesuksen tullessa minulle todelliseksi ja -
henkilökohtaiseksi. Hän on sekä ihminen että Jumala.
Minulla oli valtavia vaikeuksia myös kolminaisuuden suhteen.
Luin C.S Lewisin kirjan, jossa hän selitti kolminaisuuden siten, -
että fyysisessä esineessä ei ole vain kahta tasoa, -
vaan myös syvyys, siis kolme ulottuvuutta.
Koska Jeesus elää, niin silloin voisin ajatella, -
että on myös kolminaisuus Pyhän Hengen kanssa.
Silloin tulee sen tosiasian eteen, että Jeesus on elävä henkilö -
ja Hän haluaa minut ja tahtoo jotain minulle -
ja silloin tavallaan asia mutkistuu. Mitä minun pitäisi nyt tehdä?
Onko minun, kuten tuo nuorukainen sanoi: -
"Mitä minun pitää tehdä saadakseni iankaikkisen elämän?"
"Myy kaikki mitä sinulla on ja seuraa minua." En tahtonut sitä vastausta!
Lähtisin murheellisena pois enkä tahdo sitä.
Seuraa kysymys: Mitä nyt teen, kun minusta on tullut kristitty?
Kun ensirakkaus on ohi, saa yrittää kuunnella, tietenkin.
Saan myös luottaa siihen, että olen kutsuttu, missä olenkin.
Minun ei tarvitse uudelleen kouluttautua.
Hän antaa selvän merkin aloittaa jotain muuta.
Samalla tajusin ettei minun tarvitse suorittaa.
Se täytyy muistaa ja muistuttaa siitä itseään päivittäin.
Siksi on hyvä rukoilla usein ja mennä usein jumalanpalveluksiin.
Uskoni merkitsee minulle tänään sitä, -
että on kiva mennä kirkkoon. Ei aina, mutta useimmiten.
Pidän laulamisesta, laulaa täällä Olaus Petrin kirkkokuorossa.
Mielestäni joka jumalanpalveluksessa ehtoollinen on tärkein.
Jumalasuhde on sitä, että on Hänen kanssaan, -
muitten seurakuntalaisten ja leivän ja viinin sakramentin kera.
En tiedä millaista on kohdata Jeesus.
Mutta jonkin aikaa ajattelin, että se olisi kuin...
Kun elämässä on huonompia aikoja, ajattelee: "Ota minut kotiin."
Alkaa kaipaamaan kotiin.
Toivon, että siitä tulee hyvä. Uskon, että siitä tulee hyvä.
Suomennos: Kirsti Eastwood