Jag bad ju till Gud. Det gjorde jag.
Jag bad inte till Jesus, jag bad till Gud.
Det var kanske för att jag inte hade en personlig relation -
utan det var till en jättestor makt som man tillber.
Men jag hade alltid haft en känsla -
att Gud och Jesus är ganska stränga personer.
Både Jesus och Gud.
Jag tyckte att jag inte dög. Att jag inte var tillräckligt bra.
Jag hamnade i Vasa på 80-talet och det var lite jobbigt -
sådär annars också i livet. Och då stötte jag på en bok -
och när jag läste den, då, på ett visst ställe i boken -
kunde jag tro på att Jesus de facto hade uppstått från dom döda -
och därmed att det var, tyckte jag, sant -
att Han var en existerande sann historisk person.
Ja, inte bara något annat utan mycket konkret.
Då började jag kunna tro på Jesus som person.
Som mänsklig och gudomlig.
"Vi gick tillsammans in i förrummet till graven och därifrån genom -
en trängre öppning in i den egentliga gravkammaren.
Det var nätt och jämt att kunde vi urskilja de vita svepningsdukarna -
på stenbänken innan våra ögon vande sig vid mörkret.
Först trodde vi båda att liket låg kvar -
men så blev våra ögon vana vid dunklet och vi såg på samma gång -
att liket av judarnas konung hade lämnat sin svepning och försvunnit.
Först trodde jag inte mina egna ögon -
utan var tvungen att känna efter med handen på den tomma platsen -
mellan svepningen och svepduken.
Där fanns ingenting men svepningen var inte uppvecklad.
Det var bara så att kroppen innanför den var spårlöst försvunnen.
Svepningen hade sjunkit samman -
men i den avtecknade sig fortfarande likets gestalt.
Nej, svepningen hade inte vecklats upp.
Det var omöjligt att liket kunde ha försvunnit utan att -
svepningen öppnades men liket var borta.
Våra egna ögon bar vittne om det.
Adenabar viskade 'Ser du detsamma som jag.'"
Varför det var lättare att tro på ett skönlitterärt verk -
än på evangelierna, tro på Hans uppståndelse, -
det är väl antagligen det att Waltari är en gudabenådad berättare -
och jag menar det jag säger.
Jag tror att det är meningen att det ska finnas skönlitterära författare -
som omformulerar evangelierna.
Han har ju komprimerat intryck från olika evangelier.
Inte bara ett utan han har blandat flera.
Just det stället jag läste nu -
finns ju inte exakt med i evangelierna -
men just då förstod jag det med -
att Han hade lämnat sin svepning -
och försvunnit på ett helt oförklarligt eller -
onaturligt sätt mot fysikens lagar.
Och så visar Han sig utanför graven som trädgårdsmästare -
som Maria Magdalena träffade på.
Jag vet inte varför men berättelsen blev mera levande för mig -
och mycket konkret och jag känner mig personligt tilltalade av den.
Det här är sant.
Gudsrelationen förändrades -
i och med att Jesus blev verklig för mig och personlig.
Alltså människa och Gud.
Jag hade väldiga svårigheter med treenigheten också.
Jag minns att jag läste en bok av C. S. Lewis -
där han förklarade treenigheten som att om man har -
ett fysiskt föremål så är det inte bara i två plan -
utan också i djupled så det är i tre plan.
I och med Jesus finns, börjar jag kunna tänka mig att -
då finns det kanske också treenigheten med den Helige Ande.
När man då ställs inför det faktum att Jesus är en levande person -
och Han vill ha mig och vill mig någonting -
och då blir det ju på ett sätt mer komplicerat.
Vad borde jag göra nu?
Ska jag liksom -
som den där ynglingen sa: "Vad ska göra för att få evigt liv?"
"Sälj allt du äger och kom sen och följ mig."
Jag skulle inte vilja ha det svaret!
Jag skulle nog gå bedrövad bort, och det vill jag inte.
Då ställs man inför frågan: -
Vad ska jag göra nu, då jag har blivit kristen?
Då den första förälskelsen är över. Man får försöka lyssna, förstås.
Men man får också lita på att: Jag är kallad där jag är.
Jag behöver inte omskola mig till annat.
Tills Han ger mig tydliga tecken på att börja med något annat.
Samtidigt insåg jag också att jag inte behöver prestera någonting.
Det måste man komma ihåg och påminna sig om -
egentligen nästan dagligen och därför är det bra att be ofta -
och gå i gudstjänster ofta.
Min tro betyder för mig i dag att jag tycker om att gå i kyrkan.
Inte alltid men oftast och jag tycker om att sjunga, -
att sjunga här i Olaus Petri kyrkokör.
Jag tycker att det viktigaste i varje gudstjänst är nattvarden.
Det är en relation till Gud att man är med Honom.
Med övriga församlingsmedlemmar -
och med sakramenten brödet och vinet.
Hur det blir att möta Jesus det vet jag inte -
men ett tag när jag tyckte att det var liksom ...
Man har väl alltid sämre perioder i livet. Då tänkte man "ta mig hem."
Att man längtar hem.
Jag hoppas att det blir bra. Jag tror att det blir bra.
Textning: Carl Westermarck Himlen TV7