LÄHEMMÄKSI JUMALAA
Tämä vuosi on ollut itselleni sitä, että olen etsinyt, -
kuka olen ja kuka on Jumala, omaa identiteettiäni.
Kuinka tietää kuka olen silloin, kun en ole salongissa -
tai kuka olen, kun en ole seurakunnassa?
Viisi vuotta sitten valmistuin kampaajaksi -
ja siitä seurasi tietysti paljon työtä.
Sen ohella, että palvelin eri paikoilla seurakunnassa.
Se lisäsi työmäärää.
Palveleminen oli suorittamista.
Se oli jotain, mikä piti tulla tehdyksi ja sen tuli olla tehokasta.
Aika pian sain kiitosta siitä, mitä tein.
Tuntuu hyvältä saada kiitosta, -
mutta se kuitenkin jotenkin ruokki suorittamisvaatimusta -
ja sitä, että jotenkin korottaa itseään.
Ei niin, että teen tämän, koska Jumala on sanonut, -
vaan pikemminkin niin, että tein tunteakseni itseni hyväksi -
ja yksinkertaisesti tarpeelliseksi.
Vuosi sitten tätä oli kestänyt jo kauan.
Salongissa oli paljon työtä ja oli paljon työtä seurakunnassa.
Tahdoin olla molemmissa paikoissa, -
mutta huomasin, että se vei kaiken aikani ja energiani, -
sillä energianlähteeni oli siinä, -
että olen tehokas ja kyllä pärjään.
Vuosi sitten tajusin, että tähän on tultava jokin muutos.
Tajusin, että minun tulee tehdä jotain sen lopettamiseksi.
Olin hakenut paikkaa opetuslapseuskoulusta Norjasta.
En päässyt sinne. Sen sijaan näin heidän ilmoituksen -
opetuslapseuskoulusta Helsingissä, Pietarin seurakunnassa, -
ja päätin mennä sinne.
Se, että koulussa oli kymmenen täysin ainutlaatuista tyyppiä, -
kaikki hyvin erilaisine persoonallisuuksineen, -
on jotain, mikä on muokannut minua eniten.
Jumala on käyttänyt noita ihmisiä sydämeni muutokseen.
Minun on pitänyt katsoa itseeni niin monesti, -
kun olen turhautunut jonkun tietynlaisesta käyttäytymisestä, -
tai vähän oudosta kysymyksestä keskustelutunnilla.
Mutta se on aloittanut prosessin omassa elämässäni -
ja olen monesti saanut todeta, että ehkä minun itseni tulee muuttua.
Suurin ero on, että olen kääntänyt katseen pois itsestäni.
Yritän nähdä muut ihmiset Jumalan silmin, -
Jumalan näkökulmasta, ja rakastaa kaikesta huolimatta.
Yksinkertaisesti pois melko itsekkäästä ja naivista elämänkuvasta -
suurempaan kokonaisuuteen ja laajempaan näkökulmaan.
Pohjana on, että olen jotenkin ymmärtänyt Jumalan rakkauden, -
ja ettei se riipu siitä, mitä teen tai kuinka paljon teen -
tai missä sen teen, -
vaan kyse on enemmänkin sydämeni asenteesta.
Valitsenko tehdä sen Jumalalle vai ihmisille?
Koen, että tämä vuosi on muovannut minua -
ennen kaikkea ihmisenä.
Olen tajunnut, että kyse on muista ihmisistä.
Siitä, että me ihmisinä voimme olla täällä muita varten -
ja välittää rakkautta.
Elämässä ei ole kyse itsensä korottamisesta ja siitä kuka on, -
vaan siitä, että eri persoonallisuuksien kautta, sillä mitä olemme, -
voimme palvella Jumalaa, osoittaa tietä kohti Jumalaa.
Osoittaa rakkautta ja antaa Jumalan käyttää meitä, -
että ihmiset voisivat löytää Hänet.
Kysymykseni on ollut: Kuka minä olen ja kuka on Jumala?
En tiennyt sen olevan matka sisimpään.
Ajattelin sen olevan seikkailun, -
mutta siitä tuli seikkailu sisimpääni ja sydämeeni.
Suomennos: Kirsti Eastwood