Vad det här året egentligen har handlat om för mig -
har varit att vem är Gud och vem är jag?
Identitet.
Hur ska jag veta vem jag är när jag inte är på salongen -
eller vem jag är när jag inte är i församlingen?
För fem år sedan hade jag blivit färdig frisör och det blev förstås mycket jobb-
och därmed kanske också det att jag tjänade -
på olika ställen i församlingen blev det mer jobb.
Det var den sortens tjänande att det var en prestationen -
och något man måste få gjort och vara effektivt -
och ganska fort fick jag ju ganska mycket beröm.
Det känns ju bra att få beröm men -
ändå på något sätt matade det prestationskraven och det att -
på något sätt upphöja sig själv och inte så att -
det här gör jag för att Gud har sagt att jag ska göra det -
utan mer något som JAG gör och kände mig själv som duktig och -
bara helt enkelt som behövd.
För ett år sedan hade jag hållit på så länge redan -
och det var mycket jobb på salongen och mycket jobb i församlingen.
Jag ville vara på båda ställen men märkte att det tog all min tid -
och all min energi för min energikälla låg i det att jag bara liksom: -
"Ja, jag är duktig och klarar det här."
För ett år sedan förstod jag att någon förändring måste komma -
och att jag behöver göra något för att få stopp på det hela.
Då hade jag ansökt om en plats i en lärjungaskola i Norge.
Men jag blev inte antagen utan istället såg jag -
att de gjorde reklam för lärjungaskolan i Helsingfors i Petrus församling -
och jag beslöt mig för att gå den.
Det att vi i skolan har varit tio helt unika typer, -
alla med väldigt olika personligheter -
är något som har format mig mest, att jag upplever att Gud har -
använt dom människorna för att förändra mitt hjärta.
Jag har behövt se på mig själv så många gånger -
när jag blivit frustrerad när någon betett sig på ett visst sätt -
eller en fråga vid något diskussionspass varit lite konstig -
men det har ändå satt igång processer i mitt eget liv -
där jag många gånger fått konstatera -
att det är kanske jag som behöver ändra mig.
Största skillnaden är nog kanske det att jag har liksom -
vänt blicken från mig själv till att försöka se andra människor -
genom Guds ögon och Guds perspektiv att älska oberoende.
Helt enkelt bort från en ganska självisk och naiv världsbild -
till att på något sätt greppa en större helhet och ett vidare perspektiv.
Grunden är nog att jag på något sätt förstått Guds kärlek -
att den inte beror på vad jag gör eller hur mycket jag gör -
eller var jag gör det, utan mer på mitt hjärtats inställning.
Väljer jag att göra det för Gud eller väljer jag att göra för människor?
Jag känner att det här har varit något -
som har format mig mest som människa framför allt.
Och jag har insett att det handlar om andra människor -
och om att vi som människor kan finnas till för andra -
och förmedla en kärlek och att livet inte handlar om -
att upphöja sig själv och det man är utan i stället -
att via de olika personligheterna vi har och de människor vi är -
kunna tjäna Gud och peka mot Honom, -
visa kärlek och att Gud ska få använda oss för -
att människor ska kunna hitta Honom.
Min fråga har varit: Vem är jag och vem är Gud?
Jag visste inte att det var en resa inåt -
när jag kanske mest tänkte att det var ett äventyr, men det blev -
ett äventyr på insidan av mig och i mitt hjärta.
Textning: Carl Westermarck Himlen TV7