JUMALA JUURDE
Keskkooli lõpetamisel olid mul suured plaanid ja unistused.
Plaanisin minna piiblikooli,
misjärel tahtsin mõni aasta niisama elust rõõmu tunda.
Läksin tööle, et natuke raha koguda.
Algus oli hea, sest tahtsin anda oma parimat,
aga 6 kuu pärast märkasin, et olen väsinum kui tavaliselt.
Ma ei suutnud enam kuidagi välja puhata.
See tõmbas mind nagu allakäiguspiraali.
Selle mõne pingelise kuu järel ei suutnud ma enam lõõgastuda,
kaotasin söögiisu ja lõpuks isegi kõnevõime.
Ma ei saanud aru, mis minuga toimus.
Minu isiksus muutus selle aja jooksul väga tugevalt.
Olin kindel, et mul on isiksusehäire
ja hakkasin googeldades sellele lahendust otsima.
Tegelikult panid asjaolud mind teatud viisil käituma.
Mu mõtted keerlesid peamiselt selle ümber, et olen koormaks
ja nii madala enesehinnanguga inimest ei tohiks olemas ollagi.
Kogesin suurt häbi- ja süütunnet, olgu põhjusega või ilma.
Allakäiguspiraal kestis mitmeid kuid.
Mõistsin, et ise ma ei pääse sealt välja,
sest ei saa aega tagasi keerata ning muuta, mida tahaks.
Mõne kuu pärast istusin autos ja lihtsalt hüüdsin Jumala poole:
"Anna mulle üksainuski põhjus elada!"
Ma ei kuulnud ühtki selget häält minuga rääkimas.
Arvasin, et kujutan endale ette, et mu süda sosistas: Jeesus.
Tagantjärele võin öelda, et see ongi põhjus, miks elada.
Elu Jeesuses, pärast toda hetke,
on olnud mulle uskumatult teistsugune.
Minu tervenemisele aitas sel sügisel kaasa mitu asjaolu.
Uued sõbrad, hea osadus.
Suurim põhjus oli see, et hakkasin otse Jumalaga rääkima.
Läksin jalutama, võtsin telefoni, ja hakkasin palvetama
ning rääkima Jumala, Püha Vaimu ja Jeesusega.
Kergendasin südant, ja märkasin varsti,
kuidas mu tervenemiskõver sööstis kõrgusesse.
Aitab juba see, kui saab kellelegi oma südant kergendada
ja valge ette tuua asju, mis juhtusid ammu,
kuid mille üle hakkad alles nüüd mõtlema.
Kõnelemine Jeesusega sai ruttu igapäevaseks rutiiniks.
Teen seda siiani ja see on maailma parim asi,
sest Ta on kõikjal ja Temaga saab igal pool rääkida.
See on muutnud minu suhet Jumalaga nii palju,
et mul ei ole Jumala ees enam vähimatki fassaadi.
Ma ei ürita Talle midagi tõestada vaid lihtsalt räägin ja suhtlen Temaga.
Olen viimasel ajal mõelnud, kui väga Ta soovib seda suhet.
See peab olema midagi nii olulist,
sest Ta ei soovi ainult meie häid tegusid või muud sellist.
Põnev on õppida seda,
mida suhe Jeesusega tegelikult tähendab.
Huvitav, kuidas tagantjärele oli see nii selge,
et Jumal oli kogu aeg kohal, kuigi sel ajal oli tunne,
et aina otsin ja otsin aga Tema ei vasta.
Pidasin päevikut ja avastasin, kuidas kõik päevad olid täis.
Ikka oli kas kohvi sõpradega või mõni kristlik üritus,
või olin kirjutanud mõne lauluteksti.
Nägin, kuidas Jumal oli minuga iga päev.
See aitas mul õppida, kuidas Ta minuga räägib.
Ajale tagasi vaadates näen, kui võimas on Jumal.
Ta võttis ühe hävineva elu,
mis oli juba nii katki, et ei suutnud enam edasi minna,
ja tõstis selle üles, kasutas seda ning tegi selle täiesti uueks.
Pealegi nii lühikese ajaga - ühe aastaga.
See on tõesti imetlusväärne.
Tundub, et Jumal on mind üles ehitanud
palju paremini ja tugevamaks kui enne.
Mul on Ta vastu nii tugev usaldus, mida mul varem ei olnud.
Olen näinud, kuidas täiesti võimatud asjad,
mis ei saaks iial juhtuda, saavad siiski võimalikuks,
sest Ta peab oma lubadusi ja teeb, mida ütleb.
Tõlge: Riina Aasa