JUMALA JUURDE
Kristlus oli minu jaoks kultuur.
Seda peeti enesestmõistetavaks.
See polnud isiklik suhe Jeesusega vaid pigem traditsioon, mida järgida.
Piibel mind ei huvitanud.
Ma ei saanud sellest aru.
Tahtsin ainult lihtsaid juhiseid, kuidas elada õiget elu.
Kui sain 16-aastaseks,
otsustasin ühel päeval Piibli kätte võtta ja lugeda.
Mul polnud selleks ühtki erilist põhjust.
Tundsin lihtsalt, et peaksin.
Võtsin Piibli, et lugeda midagi selleks päevaks.
Mitte selleks, et oma aega täita
vaid kogesin, et peaksin tegema enamat,
kui lihtsalt niisama kodus olesklema
ja elama oma tavaelu nagu kõigil kombeks.
Võtsin ja hakkasin seda lehitsema ning sattusin Õpetussõnadesse.
Need olid väga lihtsad juhised: "kui teed nii, saad seda;
või kui teed toda, on tagajärjed sellised."
Nii et need olid väga lihtsad juhised.
Otsustasin neid õpetussõnu põhjalikumalt lugeda.
Uurisin Saalomoni tarkusesõnu
ja kuidas ta oli kõige targem mees elavate seas.
Sealt alates hakkas minus tekkima tõsine huvi Piibli vastu.
Lugesin Saalomoni lugu.
Üks, mis mind tema juures enim köitis,
oli see, et kui ta ohverdas Jumalale,
ohverdas ta nii palju, et Isand tuli unes tema juurde
ja ütles, et ta võib küsida, mida iganes tahab.
Ilma ühegi piiranguta.
Saalomon oleks võinud küsida mida iganes, aga küsis tarkust.
Pühakiri ütleb, et see avaldas Isandale muljet.
Kuidas saad avaldada muljet kellelegi, kes teab kõike?
Ta teab ju kõike, kuidas saab Teda üldse üllatada?
Saalomon palus tarkust.
Mõtlesin, et kui Saalomon
sai küsida tarkust ja Jumalale muljet avaldada,
siis küsin ka mina tarkust, loodetavasti sama tulemusega.
Tarkus ei ole kindlasti mitte teadmised.
Seepärast on tarkusel ka kaks eri sõna.
Paljudel on suured teadmised aga nad pole eriti targad.
See on kõigile üsna ilmne.
Igaüks teab kedagi, kes teab palju, kuid tegudes ei ole küll tark.
Tarkus viitab tegelikult suurepärasusele elus.
Sul võivad olla teadmised
aga see ei tähenda, et sa selle järgi ka elad.
Hästi elatud elu tähendab elada tarkuses.
Õppisin, et elu tarkuses tähendab olla kõiges üle tavalise.
Sa ei tee midagi lihtsalt hästi vaid sa ületad ootused.
Elada tarkuses Jumala ees,
tähendab suurepärasust nii elus kui tegudes.
Lugesin oma toas Õpetussõnu.
Mu isa tuli ja küsis, mida loen ja vastasin.
Ta küsis, kas olen lugenud evangeeliume.
Ütlesin, et ei ole.
Ta soovitas lugeda Matteust, Markust, Luukat ja Johannest.
See oli mul esimene kord.
Lugesin Jeesusest, Tema elust ja tegudest.
Tema juures avaldas mulle üks asi tõsiselt muljet.
Tegelikult oli neid kaks.
Esiteks tekkis minus vaimne nälg
ning tahtsin Jeesusest rohkem teada.
Ma ei usu, et olin siis veel päästetud, sellest ka see nälg.
Hiljem, kui tulin usule,
märkasin, et kui ma pole tükk aega Piiblit lugenud,
on nälg kohe tagasi.
Kui loed muid raamatuid, ei mõju need niimoodi.
Esimest korda evangeeliume lugedes tundsin vaimus, et vajan seda.
Teiseks avaldas mulle muljet see, et Jeesuse tarkus
polnud lihtsalt tavaline vaid Saalomoni tarkus.
Mitte et Saalomoni tarkus oli teistsugune.
Tegu oli sama isikuga.
Saalomoni ja Jeesuse tarkus olid nagu üks ja sama.
Tegelikult on see mõistetav, sest Saalomoni tarkus tuli Isandalt
ja järsku oli Jeesus siin ning jagas tarkust.
Kui kohtasin sama isikut - Tarkust, aga eri ajaperioodil.
See panigi mind uskuma, et Jeesus Kristus ongi see,
kelle Ta ütleb end olevat, ja kõik, mis Ta tegi, oli tõsi.
Nii ma usule tulingi ja sain päästetud.
Piiblist avastasin,
et Jumal mõtleb, mida ütleb, ja ütleb, mida mõtleb.
Paljud tahavad võtta Ta sõna
ja panna seda ütlema, mida nemad tahavad.
Ajastu kultuur ütleb, et see on meie kultuur
ning me peame Jumala Sõna oma kultuuri sobitama,
selle asemel, et ise Jumala Sõna järgi muutuda.
Paljud vaidlevad, kas võtta seda tõsiselt,
sõna-sõnalises tähenduses või suhtuda sellesse kui metafoori,
nagu heasse ja õpetlikku raamatusse.
Olen õppinud, et kõike, mis on Piiblis, tuleb võtta sõna-sõnalt.
Jah, Jumal räägib ka kujundlikult, võrdkujude ja prototüüpide kaudu,
aga me peaks ka neid näiteid ja prototüüpe tõsiselt võtma.
Oletame, et olid 1947. aastal jutlustaja
ja lugesid Sõnast, et juudid saavad kodumaa
ning tulevad kui rahvas sinna ühel päeval tagasi,
siis oleks 2000 aastat juba möödas ja juutide kodumaast mitte märkigi.
Hakkaksid otsima võimalusi, kuidas seda teisiti seletada,
sest me ei taha inimestele öelda, et see pole täitunud
ja me ei tea, kuidas see juhtub, mistõttu mõtleme midagi välja.
Aasta hiljem, 1948. a, on neil oma kodumaa.
Täpselt nii nagu Piibel ette ütles.
Kui me võtame tänase kultuuri,
on see 5-10 aasta pärast juba muutunud.
Järgmised 20 aastat ei ole enam samasugused.
Midagi jääb alati samaks ja selleks on Jumala Sõna.
Nii et minu arvates tuleks seda võtta sõna-sõnalt.
Tõlge: Riina Aasa