LÄHEMMÄKSI JUMALAA
En kasvanut kristillisen vaikutuksen alla.
Kävin pakollisissa häissä ja hautajaisissa, -
mutta täytyy sanoa, että olin täysin ateisti.
Jopa kiusasin uskovia ja halveksin kaikkea hengellistä.
Elämäni näytti samanlaiselta -
kuin kenen tahansa suomenruotsalaisen miehen tai pojan.
Elin normaalia elämää, kävin kapakassa, join, poltin ja riehuin.
Haavoitin aika monia ihmisiä, monia naisia, -
ja keskityin vain itseeni.
Silloinen vaimoni päätti eräänä päivänä, -
etten kuuluisi enää hänen elämäänsä.
Se sai minut kriisiin, jollaista en ollut kokenut.
Rupesin ajattelemaan elämän tarkoitusta ja kaikkea mahdollista.
Aloin etsimään syvemmälle elämääni. Tämä ei voi olla kaikki.
Tieni pelastukseen alkoi ollessani taas kapakassa Helsingissä.
Samassa seurueessa oli eräs tyttö.
Aloin katselemaan häntä ja -
mietin, mikä hänessä oli niin erilaista.
Hän jotenkin loisti. Hänessä oli jotain, mitä en ollut ennen nähnyt.
Olinhan kristinuskoa ja kaikkea sen "höpinää" vastaan.
Jostain kumman syystä kysyin tytöltä voisiko hän kertoa uskostaan.
Ilta kului ja istuimme siellä keskustellen elämästä.
Meillä oli aika paljon yhteistä. Kiinnostuin hieman kristinuskosta -
mutten tahtonut tulla kristityksi.
Taistelin ainakin vuoden ennen kuin annoin elämäni Jeesukselle.
"Nyt minä päätään: Hyvä on, ota minut!"
Se oli prosessi, jonka aikana menin kirkkoon ja jumalanpalveluksiin -
mutta iltaisin ehkä kapakkaan. Taistelin vastaan aika kovasti.
En tahtonut kristityksi, mutta halusin Jeesuksen.
En tahtonut luopua vanhasta turvallisesta elämästä.
Monesti menneisyys on turva.
Osa prosessia oli, -
että olin menneisyydessä kohdellut ihmisiä tosi huonosti.
Koin, että itseäni oli myös kohdeltu huonosti.
Varsinkin entinen vaimoni ja ehkä muutkin. Myös aika vaikea lapsuus.
Oli suurta ymmärtää anteeksiantamus, -
sen, mitä Jeesus on tehnyt ristillä.
Saatoin saada anteeksi Jeesuksen ristintyön tähden.
Samalla sain antaa kaikille muille anteeksi. Se oli tosi suuri asia.
Suurinta oli, että sain tulla uskoon, ja alkaa elämäni uudelleen.
Kävin kasteella ja aloin ottaa askelia uudessa elämässä.
Lapseksi tulemiseen kuului se, että kaikki piti oppia uudelleen.
Osasin keittää kananmunan, mutta en elää kristittynä.
Sain alkaa oppimaan ja olen edelleenkin sillä tiellä tänään.
Suuri ero entisen ja nykyisen välillä on se, -
kuka olen ihmisenä ja henkilönä, ja se, kuinka näen toiset ihmiset.
Rakastan muita ihmisiä. Välitän toisista, yritän nähdä heidät -
ja asettaa heidät elämässäni etusijalle.
Mitä enemmän teen sitä, sitä paremmin itse voin, -
sillä pystyn näkemään muut ihmiset.
Tässä on suurin ero kaikkien käytännön asioiden lisäksi.
Rakkaus lähimmäisiin ja kuinka hyvältä se tuntuukaan.
Tyttö, jonka tapasin, johti minua tiellä ja vei seurakuntaan ja -
antoi vastauksia kysymyksiini ja vastaväitteisiini kristinuskosta.
Hän hoiti sen hyvin ja menimme naimisiin.
Elämäni on paljolti perheeni ympärillä.
Minulla on kolme pientä tytärtä, -
jotka tahdon panna etusijalle yhdessä heidän äitinsä kanssa.
Olen myös toinen pastori Tammisaaren helluntaiseurakunnassa.
Toisen puolen työajasta teen kehitysmaitten auttamistyötä.
Kummassakin on kyse siitä, -
että näkee ihmiset ja vaikuttaa heidän elämäänsä.
Näkee pintaa syvemmälle ja kaivaa esiin sen pienen lapsen.
Suomennos: Kirsti Eastwood