Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan Poikansa,...
ettei yksikään, joka Hänee uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16.
MUUTOS
Synnyin kristittyyn ja rakastavaan perheeseen.
6-vuotiaana tunsin olevani syntinen ja annoin elämäni Jeesukselle.
Teini-iässä aloin kapinoida Jumalaa vastaan - jotakin puuttui.
Jumala tuntui kaukaiselta ja vaativalta.
11-vuotiaana alkoi juominen, öiset poissaolot kotoa ja juhliminen.
13-vuotiaana sattui perheessäni tragedia.
Äitini kuoli syöpään ja isä jäi yksin kuuden lapsen kanssa.
Siihen asti oli meistä lapsista huolehtinut hellä äitimme.
Isä tuntui kaukaiselta ja ankaralta - ja hän oli aina poissa.
Isä alkoi nyt tekemään kaikkensa eteemme.
Hän huolehti perheestä, teki ruokaa ja antoi jopa taskurahaa.
Muistan, kuinka isä ensimmäistä kertaa toi syntymäpäiväkakun...
ja keltaiset kukat. Olin shokissa koska se oli aivan uutta.
Muistan vieläkin kukkien tuoksun sekä ensimmäisen...
pilkahduksen vieraalta tuntuneen isäni sydämeen.
Alkaessani avautumaan isälleni, avauduin myös Jumalalle.
Eräässä nuortenillassa kohtasin yllätyksekseni...
huolehtivan, lämpimän ja rakastavan Jumalan.
Jumalan puoleen veti juuri Hänen pyytetön rakkautensa.
Muualla minulta vaadittiin koko ajan jotakin.
Koulussa piti pärjätä hyvin saadakseen hyvät arvosanat.
Kaveripiirissä oli oltava ystävällinen, hauska ja iloinen.
Piti näyttää hyvältä ja tehdä kaikkea yhdessä, jotta kelpaisi.
Vain Jumala otti minut vastaan omana itsenäni - ilman vaatimuksia.
Juoksin Hänen luokseen antaen elämäni Hänelle.
Polvistuin nuortenillassa ristin alla ja vapauduin syntikuormastani.
Kaikki ei sujunut niin hyvin kuin olisi voinut luulla.
Lapsuudessa saatu kipu sielussani oli vielä jäljellä.
Isästäni johtuvat haavat sisälläni olivat erittäin syvät.
En muista isän koskaan sanoneen, että hän rakastaisi minua...
tai ottaneen syliinsä halaten ja kutsuen "pikku prinsessakseen".
Senhän jokainen pieni tyttö haluaisi kuulla omalta isältään.
Isä ei osannut välittää läheisyyttä tai rakkautta.
Syynä oli varmaan se, ettei hän ollut koskaan nähnyt omaa isäänsä.
Hän ei ollut tuntenut isän huolenpitoa, sillä hän oli orpo.
Minä taas olin sisimmältäni orpo, vaikka minulla oli isä.
Järkeni sanoi minulle, etten ollut ansainnut isän rakkautta.
Minun piti siis tehdä asialle jotakin.
Tekemisestä tulikin kristityn elämäni motto.
Pelkkä tekeminen ei riittänyt. Minun oli oltava paras - kaikessa.
Olin itselleni armoton.
Tein kaiken mahdollisen ansaitakseni Jumalan rakkauden.
Muutuin perfektionistiksi. Olin ankara itselleni ja muille.
Loukkasin kaikkein läheisimpiä ihmisiä.
Olen aina harrastanut musiikkia - erityissoittimenani huilu.
Tein itselleni tiukat säännöt: harjoittelisin...
huilunsoittoa vähintään neljä tuntia joka päivä,...
ja 15 tuntia erilaisten kilpailuiden edellä.
Menestyin hyvin. Peruskoulusta sain cum laude arvosanan huilunsoitossa.
Yliopistossa olin arvostettu huilisti.
Osallistuin lukuisiin projekteihin ja sain palkintoja kilpailuista.
Lisäksi osallistuin viikottain aktiivisesti seurakuntatyöhön,...
ylistykseen, nuorisotoimintaan ja radiotyöhön.
Itseruoskinta ei lähentänyt Jumalaan - pikemminkin päinvastoin.
Lisääntyvä yksinäisyyden ja kivun tunne vaati jatkuvaa lohdutusta.
Aloin etsiä lohtua ruoasta. Tästä seurasi syömishäiriöt ja bulimia.
Sain voimakkaita itsemurha-ajatuksia.
Etsin vanhemmista miehistä isähahmoa ja turvaa.
Kerran satuin osallistumaan kokoukseen, jossa puhuttiin...
suhteista maanpäälliseen isään ja Taivaalliseen Isään.
Sisälleni patoutunut kipu ryöpsähti ulos ja itkin taukoamatta.
Jumala osoitti, että minun tulisi antaa isälleni anteeksi.
Aloin rukoilla isäni puolesta. Autoin häntä myös rahallisesti.
Tämä sulatti ja avasi isäni sydämen.
Suhteemme alkoi tervehtymään, samoin myös sisäiset haavani.
En nähnyt Jumalaa enää kaukaisena,...
vaan rakastavana Isänä, joka todella välittää minusta.
Pääsin irti myös syntisistä paheistani.
En kaivannut lohdukseni enää ruokaa enkä suhteita.
Olen saanut pysyvän rauhan, josta en osannut uneksiakaan.
Aiemmin tuntematon turvallisuus on asettunut elämääni.
Lämpö ja rakkaus läheisiini on saanut uudet mittasuhteet.
Luulin, etten voisi koskaan avioitua, koska...
en kykenisi olemaan uskollinen.
Mutta nyt minulla on rakastava perhe, ihana aviomies ja tytär.
Uskollisuus on helppoa, kun sydän on parantunut.
Suomennos: Irene Tarkka