Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan poikansa, -
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16.
MUUTOS
Synnyin Tallinnassa. Perheeni ei uskonut Jumalaan.
Jumalasta ei puhuttu milloinkaan. En tiennyt uskosta sen enempää.
En edes tiennyt, että Eestissä on uskovia ihmisiä.
Kävin koulun, tavoitteena oli saada koulu loppuun, -
että pääsen luokaltani.
Koulusta päästyäni en tiennyt mitä alkaisin tehdä?
Halusin yliopistoon, mutta en tiennyt mitä elämältä tahdon.
Yritin hakea sinne, onnistumatta.
Lapsena uskoin jollakin tavalla Jumalaan, -
se oli lapsen uskoa.
Yksin ollessa puhuin Jumalalle, mutta
kenenkään toisen kanssa en jakanut kokemustani.
Yritin lukea myöhemmin Raamattuakin.
Äidille oli lahjoitettu Raamattu, kukaan ei lukenut sitä.
Luin, mutta en ymmärtänyt mitään.
Vein Raamatun takaisin hyllylle pölyn sekaan.
Lopetin koulun ja en tiennyt mitä tehdä.
Ystävät olivat menossa Saksaan, halusin mukaan.
Hankimme viisumit, mutta halusimme pidemmäksi ajaksi Saksaan.
Siksi annoimme dokumenttimme pois.
Yritimme keksiä syyn, miksi emme voi elää Eestissä.
Valehtelimme, että meitä esim. vainotaan Eestissä.
Asiaa tutkittiin ja meidät päätettiin palauttaa.
Mutta me lähdimme vuokraamaan asuntoa.
Elimme ilman dokumentteja.
Tarkastuksessa meidät otettiin kiinni,
kuudeksi viikoksi ja saatettiin takaisin kotiin.
Päätin lähteä Eestissä työhön.
Palkka oli pieni, ei sillä elänyt.
Sitten alkoivat "kauppareissut" Saksaan ja Itävaltaan.
Teimme kaupparyöstöjä:
Varastimme kalliita vaatteita, ja muutimme ne rahaksi.
Tiesin, ettei tämä hyvin lopu.
Muistan viisumiaikana, kun oli tullitarkastukset vielä, -
näytin Puolassa yhtä passia ja Saksassa toista.
Saksassa passi otettiin pois, en päässyt rajan yli.
Tulli otti minut kiinni.
Kuusi viikkoa olin sisällä ja sitten minut laitettiin kotiin.
Sitten halusin työhön, toisenlaiseen elämään.
Rakennustöissä teimme kattoa Saku-tehtaan luona.
Laitoimme lastentarhan kattoa siellä.
Rahallisesti se ei ollut kannattavaa.
"Ystävät" soittivat, että meillä olisi nyt parempaa työtä.
Luvattiin vähemmän riskejä ja enemmän rahaa.
Teetätytin taas väärän passin ja Lähdin Saksaan.
En ollut pankkiryöstöstä milloinkaan vitsaillut.
Ajattelin, että missä pankinryöstäjä nyt on?
Lähdin siis Saksaan.
En ollut koskaan aseen kanssa käynyt pankissa.
Minulle kerrottiin kuinka tätä työtä tehdään:
Miten teko tehdään ja paikalta poistutaan.
Yhdellä kadulla minut vangittiin.
Rahat ja ase olivat vielä repussani.
Tuomiota tuli 6 vuotta, kahteen ryöstöön osallistumisesta.
Saksan vankiloissa käy eri kirkoista saarnaajia.
Halusin oppia tuntemaan Jumalan.
Käännyin katolisen papin puoleen.
Pyysin häneltä eestinkielistä Raamattua.
Sain Uuden testamentin ja aloin lukea.
Lukeminen oli vaikeata, ei ollut ketään jolta kysyä.
Liikkumistani rajoitettiin vankilassa.
Luin myös venäjänkielestä hengellistä kirjallisuutta.
Ne olivat babtistien tuomia kirjoja.
Kirjat olivat vanhoja, mutta kiitollisena otin vastaan.
Alkuvaikeuksien jälkeen alkoi sujua.
Kävin katolisissa jumalanpalveluksissa.
Minut piti kastaa, mutta minut vietiin toiseen vankilaan.
Hyvä näin, koska uskon asiat olivat vielä epäselvät.
Toisessa vankilassa kävi babtistien ryhmä kyläilemässä.
He kävivät pari kertaa kuussa.
He kertoivat uskostaan, antoivat kirjallisuutta ja rukoilivat.
Oli myös raamattukurssi: luettiin Sanaa ja täytettiin tehtävävihkoa.
Sinä aikana minusta tuli uskovainen.
Eestiin tultuani lähdin oikeaan työhön.
Ja aloin etsimään seurakuntaa.
Olin Saksasta saanut Eestin babtistien yhteystietoja.
Kävin näitä seurakuntia läpi.
En löytänyt paikkaani, hengellistä kotia.
Jatkoin etsimistä eri tahoilla.
Sain selville kuinka paljon eri seurakuntia meillä on.
Ja kuinka paljon uskovia!
Aloin käydä Olevisten kirkossa.
Tutustuin siellä myös tulevaan puolisooni.
Yhden kokouksen jälkeen jäin kirkkosaliin istumaan.
Pappi kysyi, että missä minun kotini on, mihin kuulun?
Minut otettiin Olevisten kirkon jäsenyyteen.
Siitä lähtien olen kirkossa käynyt.
Olen nyt naimisissa ja kolme lastakin on syntynyt.
Ja elämä lähti eteenpäin.
Vankilassa ollessaankin ihminen voi olla vapaa.
Ja vapaudessa ihminen voi olla kuin vankilassa.
Jumala ei pidä kiinni kenestäkään väkisin, voimme myös lähteä.
Pietarin sanat Jeesukselle miellyttävät minua:
"Herra, kenen tykö me menisimme?
Sinulla on iankaikkisen elämän sanat". Joh. 6:68.
Todellakin, mihin menisimmekään?
Jumala on antanut meille rauhan sydämeen.
Hän on antanut meille kaiken mitä tarvitsemme.
Tätä Jumalaa minä haluan palvella.
Kääntäjä: Leena Neuvonen