Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan Poikansa, -
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16.
MUUTOS
Meri merkitsee minulle paljon.
Olen mielestäni luonteeltani meren kaltainen.
Välillä sisälläni myrskyää, välillä on tyyntä.
Uskonelämään ja Jumalaan sain ensikosketuksen pikkulapsena.
Isoäidin kirjahyllystä löysin pyhäkouluun liittyvän vihkosen -
jossa oli mahtavat kuvat ja joka oli kirjoitettu vanhoin kirjaimin.
Opin vanhan kirjakielen ja kiinnostuin kovasti lukemastani.
Ja sitten olivat ne kuvat.
Yhdessä oli Mooses vihaisena ja näytti siltä, -
että jollen tottele hänen sanaansa, iskee hän minua jollakin päähän.
Kiitos sille, olen elänyt melko Jumalalle kuuliaista elämää.
Pelkäsin suuren Jumalan iskevän minua päähän mikäli teen pahaa.
Perheemme ei ollut uskossa, ei äiti, isoäiti eivätkä siskotkaan.
Lähtiessäni neuvostoarmeijaan ihmettelin isoäitini sanoja minulle -
"Rukoile vaikeuksissa Jumalaa, Hän auttaa aina"
Sotaväessä olikin vaikeuksia, ja käännyin Jumalan puoleen -
mutta kun vastausta ei tullut heti, ajattelin, että olkoon sitten.
Muistellessani sitä aikaa nyt myöhemmin, olen ymmärtänyt, -
että tosiasiassa Jumala vastasi rukouksiini.
Olin varjeluksessa eikä sotaväki tuntunut erityisen vaikealta.
Sotaväen jälkeen muutin Läänemaalle -
Palivere-nimiseen kylään.
Elin tyypillistä nuorten elämää käymällä kapakoissa ja juhlien.
Jossakin vaiheessa kiinnostuimme bändin perustamisesta.
Ystäväni Ken keksi, että miksi emme menisi rukoushuoneeseen -
Väliäkö sillä, mitä laulamme - vaikka hengellisiäkin lauluja, -
Aina saamme kuitenkin laulaa.
Tuumasta toimeen, ja niin teimme.
Launtai-iltaisin kävimme kapakassa, -
ja sunnuntaisin seurakunnassa laulamassa.
En tiedä, kuinka he sietivät sitä - tai sitten he eivät tienneet.
Jossakin vaiheessa - ehkä kiitos sille, että kävimme sunnuntaisin -
kirkossa laulamassa, asia alkoi vaivaamaan meitä itseämme.
Nämä asiat eivät sovi yhteen.
Kesäisin Paleveren seurakunnassa pidettiin rippikoululeirejä, -
joihin osallistui myös ikäisiämme suomalaisnuoria.
Seuratessani heitä huomasin, että heillä on jotakin, -
mikä minulta puuttuu. Sisäinen ilo ja rauha, jonka haluaisin myös.
Yhtenä iltana me vanhimmat nuoret istuimme nuotiolla -
suomalaisnuorten kanssa.
Ajattelin, että - mikä ihme teillä on sisällänne?
Se on jotakin täysin erilaista. Minäkin haluan saada sen.
Sitten rukoilimme koko porukalla ja ja tunsin -
kuinka ilo ja rauha laskeutuivat sisimpääni.
Aiemmin en voinut ajatellakaan meneväni illalla myöhään -
perunoita hakemaan tai johonkin metsään.
Luultavasti se johtui siitä, että ollessani pieni -
minua vanhemmista naapurin lapsista oli hauskaa -
viedä minut kellariin tai pimeään metsään ja juosta sitten karkuun.
Olin tulla hulluksi.
Muutuin sen jälkeen, mitä tapahtui nuotion ääressä.
Koin valtavaa iloa siitä, että en pelkää enää.
Nykyäänkin retkeilen paljon.
Minulle ei tuota ongelmaa telttailla yksin tai olla pimeässä.
Mutta uskon, että ilman tätä muutosta elämässäni, -
en voisi tänä päivänäkään mennä metsään tai minnekään.
Sitä ei voisi ajatellakaan.
Sitten oli äitini ja muut vain puolittain uskovat ihmiset, jotka -
olivat taikauskoisia. Oli mustaa kissaa, horoskooppeja ja muuta.
Oli sata käskyä ja kieltoa.
Tajusin horoskooppien ja muun olevan hölynpölyä.
Miksi kuormittaisin itseäni turhilla, järjettömillä käskyillä.
Jos luullaan, että uskovaiset elävät kymmenen käskyn alla, -
ja että Raamattu on täynnä käskyjä, -
on asia pikemminkin päinvastoin.
Ihmiset orjuuttavat itseään erilaisten horoskooppien, -
astorologian ja pakanauskontojen ohjeilla ja määräyksillä.
Minut ovat Raamattu ja usko tehneet vapaammaksi.
Elämäni suuria muutoksia on se, etten pelkää enää.
On hävettävää sanoakin, että mies pelkää jotakin, -
mutta se oli minun ongelmani.
En myöskään enää alistu turhiin kieltoihin ja käskyihin.
Mieluummin seuraan Jeesuksen opetusta.
Hän on tehnyt minut vapaaksi.