Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan Poikansa, -
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16
MUUTOS
Ensimmäinen kohtaaminen kirkon kanssa tapahtui työtoverin kautta.
Kävin hänen kanssaan monesti Olevisten kirkossa.
Luin myös Raamattua, mutta se jäi.
Sitten löysin miehen ja ensimmäinen tytär syntyi.
Halusin kirkollisen siunauksen avioliittooni.
Kävimme rippikoulun kuten monet muutkin.
Elävää yhteyttä Jumalaan ei muodostunut.
Siihen aikaan tutustuimme nuoren uskovan naisen kanssa.
Meillä oli samanikäiset lapset.
Tämä nainen puhui minulle Jeesuksesta.
Hänen kanssaan rukoilin Jeesusta omaan elämääni.
Kävin kirkossa, mutta sitten muutimme tahoillemme.
Asiat jäivät kesken.
Sitten alkoivat ongelmat Hannan kanssa.
Hanna kaatuili paljon kävelemään oppiessaan.
Selvisi, ettei Hanna näe kunnolla.
Puhekaan ei kehittynyt hyvin.
Kahdeksan kuukautta odotin lastenlääkärille.
Olin jo niin turhautunut, että halusin vain kotiin,
kotona ainakin tiedän mitä vaadin ja mitä kysyn.
Kerran tulimme lastentarhasta, Hanna alkoi katsella televisiota.
Minä istuin ja aloin itkeä.
Itkin yksinäisyyttä, en voinut puhua kenellekään.
Kukaan ei ymmärtänyt tyhjyyttäni ja avuttomuuttani.
Sanoin: - Jumala, jos olet olemassa, kosketa Hannan sydäntä.
Siinä hetkessä Hanna alkoi itkeä.
Lapsi itki koko sydämestään.
Minulle se oli vastaus Jumalalta siihen, että Hän elää.
Sen jälkeen aloin etsiä tietä Jumalan luo.
Yht'äkkiä tiesin, että nyt täytyy löytää aiempi uskova ystäväni.
Hänet, joka johdatti minut Jeesuksen luo.
Aloin Hannan kanssa käymään hengellisissä tilaisuuksissa.
Esim. pyhäkoulussakin kävimme monet kerrat.
Mutta kotikirkkoa en löytänyt itselleni.
En löytänyt ihmistä jolle puhua siitä, mitä sisälläni tapahtui.
Aviomiehen kanssa alkoi mennä huonosti.
Hän halusi hakea koulutukseen kauemmaksi.
Tulin entistä yksinäisemmäksi.
Tunne vahvistui, että ystävää on etsittävä.
Mutta tapaamisesta oli jo kulunut 15 vuotta.
Etsin ystäväni yhteystietoja, puhelinnumeroa.
Internetistäkin hain, mutta en löytänyt.
Yhden kerran aloin hakea hänen aviomiehensä nimeä.
Ja sitten onnisti!
Ystävä johdatti minut uudelleen Jumalan luo.
Hän oli minulle suuri tuki ja apu.
Rukoilimme minun, Hannan ja olosuhteiden puolesta.
Ystävä opetti katsomaan Jeesukseen, ei pelkästään olosuhteisiin.
En keskittynyt enää ongelmiini vaan aloin katsoa ylös:
- Mistä tulee minulle apu?
Tämä asennoituminen muutti paljon.
Itseasiassa kaikki muuttui.
Aloin ymmärtää Hannan ongelmia.
Oivalsin, että totuus tekee vapaaksi!
Vähitellen ongelmat alkoivat pienentyä.
Meidän kotiimme tuli rauha, mitä ei aikoihin ollut.
Löysin myös sisäisen rauhan.
Olen Jumalalle todella kiitollinen.
Kiitollinen nykytilanteesta ja muutoksesta!
Voi näyttää, että tilanteet ovat ahdistavia, -
mutta minulla on rauha sydämessäni.
Olen kiitollinen Jumalalle!
Suomennos: Leena Neuvonen