Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan Poikansa, -
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16.
MUUTOS
Oli ilta.
Muut olivat nukkumassa, valvoin yksin.
Illalla tuli vieraita.
Mieheni sukulaiset tulivat toivottamaan hyvää uutta vuotta.
Olin onneton ja vieraat kysyivät: - Mikä sinulla on?
Vastasin, että elämäni ei miellytä minua.
He halusivat rukoilla puolestani -
ja perheenikin puolesta.
Ylpeään sävyyn vastasin: - Minkä takia?
Lähdin kuitenkin mukaan rukoukseen -
kuullakseni, mitä he puhuvat.
Äkkiä tunsin, että joku ottaa lämmöllä minusta kiinni.
Jumala kosketti minua ...
En ottanut sitä vakavasti.
En halunnut olla erilainen kuin mieheni tässä asiassa.
Olin kuullut Jumalasta, -
mutta mieheni takia en halunnut muutosta.
Elämä eteni ilman Jumalaa.
Vaikeuksissa käännyin Jumalan puoleen.
Rukoilin, opettelin Isä meidän -rukouksen.
Näin meni elämä taas eteenpäin.
Tyttäret aikuistuivat ja -
toivat kotiin omat sulhaset.
Tyttäreni opiskelivat.
Tunsin olevani aina tarpeettomampi perheelle.
Riman alitus oli se, -
että kun olin yli 20 vuotta ollut samassa työpaikassa, -
niin se lakkautettiin.
En osannut tehdä mitään muuta työtä.
Piti lähteä eteenpäin.
Se oli raskasta ja aloin juoda paljon.
Alkoholilla peitin oman sieluni tuskan.
Tunsin olevani avuton, -
kelpaamaton, osaamaton ...
Vuonna 2003 minua kutsuttiin uudelleen -
Jumalan luo ja seurakuntaan.
Samat mieheni sukulaiset -
pyysivät mukaan kirkkoon.
Olin penkissä kuin tyhjäksi puristettu pesusieni.
En enää jaksanut edes nousta penkistä ylös.
Pastori huomasi minut ja tuli viereeni.
Hän johdatti minut rukoukseen.
Polvilta ylös noustessani minä tiesin:
- En luovu Hänestä enää.
Lähden eteenpäin Jumalan kanssa.
Menin kotiin, ja sanoin miehelleni:
- Minun tieni jatkuu yhdessä Jumalan kanssa.
Näin maailman toisin silmin.
Tiesin, että Jumalan kanssa selviän kaikesta.
Vaikka en kelpaisi kenellekään, niin Jumalalle kelpaan.
Aviomies hangoitteli vastaan.
Hän alkoi kuitenkin käydä kanssani kirkossa -
ja meni kasteelle.
Menemme yhdessä eteenpäin.
Hän vie meissä työnsä päätökseen.
Olen kiitollinen siitä, että -
lapseni ovat siunattuja.
Avioliitot onnistuivat, olen kaikesta kiitollinen.
Olen elämässä tarpeellinen, perheelle ja muillekin.
Nyt näen elämän oikean tarkoituksen: En elä -
vain itselle ja omaa mielenrauhaa hakien, -
vaan elän siunaukseksi läheisilleni.
Jumala antaa aikaa muutoksiin sopeutumiselle.
Jokainen asia tulee omalla ajallaan.
Hän ei anna enempää kuin -
mitä jaksamme kantaa.
Kivet, jotka vierivät tiellemme, opettavat meitä -
ja johdattavat meitä lähemmäs Jumalaa.
Jumalan armo kantaa.
Ei se mitä teemme -
tai jätämme tekemättä, -
vaan se selkeä päämäärä:
elämme toisiamme varten.
Tulee palvella muita, -
eikä etsiä omaa mielenrauhaa ja mukavuutta.
Menen rohkeasti eteenpäin!
Vaikeuksissa tiedän, että -
paras aika on vielä edessäpäin.
Suomennos: Leena Neuvonen