Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan Poikansa, -
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16.
MUUTOS
12-vuotiaana luokkatoverini kutsui minut kirkkoon.
En tiennyt uskosta mitään.
Vanhemmillani ei ollut mitään kirkkoon menemistä vastaan.
Aloin käydä tilaisuuksissa, ne kiinnostivat minua.
En ollut aiemmin nähnyt sellaisia ihmisiä:
He olivat täynnä rakkautta ja iloa!
Yhtenä iltana koin aidon Pyhän Hengen kosketuksen -
ja ymmärsin, kuinka Jeesus puhuu ihmisille.
Kuulin Jumalan äänen.
Ja tiesin, että se on todellista!
Se ei ollut samanlaista kuin ihmisten puhe.
Sain varmuuden Jumalan rakkaudesta.
Siitä hetkestä lähtien tahdoin elää Jeesukselle.
Kun tulin kotiin, tahdoin tietää kaiken Jeesuksesta.
Tahdoin, että kaikki toisetkin tietävät kuka Hän on.
Tunsin voimakasta kutsua puhua ihmisten kanssa.
Vanhemmat eivät olleet uskossa, eivätkä veljet.
Rukoilin perheeni puolesta.
Ajattelin heitä paljon.
Usko ei heitä kiinnostanut, mutta he eivät vastustaneet minun uskoani.
Rukoilin vanhempieni puolesta 7 vuotta, -
mutta mitään ei tapahtunut.
Mietin miksi he eivät usko? Miksi heitä ei usko kiinnosta?
Meidänkin perheellämme oli omat ongelmansa.
Rukoilin heidän puolestaan jatkuvasti.
Ajattelin, että hekin olisivat onnellisia Jeesuksessa.
Kaksi vuotta sitten tapahtui se, mitä eniten pelkäsin:
Viikko ennen joulua isäni kertoi, että vanhempani eroavat.
Minun maailmani hajosi.
Se oli niin vaikeaa, etten osannut ajatella elämää eteenpäin.
Pitääkö alkaa käydä isällä ja äidillä kylässä?
Pitäisikö alkaa jakaa rakkaus vanhempieni kesken?
En tiennyt, mitä ajatella.
Petyin Jumalaan. En ymmärtänyt, miksi -
Jumala antoi tämän tapahtua perheessäni?
Olinhan rukoillut niin paljon.
Miksi he eivät voineet uskoa Jeesukseen?
Miksi he eivät olleet kuunnelleet minua?
Viha ja katkeruus täyttivät sydämeni.
En voinut antaa anteeksi isälle, -
enkä tiennyt, mitä olisi pitänyt ajatella ja tehdä.
En osannut puhua Jumalalle ja vielä vähemmän ystävilleni.
En rohjennut puhua, koin olevani täysin yksin.
Tunsin häpeää, enkä osannut ilmaista itseäni.
Olin vihainen myös Jumalalle, ja se oudoksutti itseänikin, -
mutta en vain osannut hallita tunteitani silloin.
Yhtenä iltana olin yksin kotona.
Polvistuin Jumalan eteen, enkä tuntenut heti mitään.
Halusin vain olla yksin ja etsiä syyllistä.
Aloin itkeä ja pyysin Jumalalta apua tilanteeseen.
En jaksanut, en osannut enää tehdä mitään asioille.
Olisin halunnut lohduttaa äitiänikin,-
mutta en osannut, vaikka uskoin Jeesukseen.
Siinä hetkessä huone täyttyi Jumalan läsnäolosta.
En nähnyt Jeesusta, mutta tiesin Hänen olevan läsnä.
En uskaltanut avata silmiäni.
Pysyin vain polvillani lattialla ja itkin -
ja tunsin Jumalan ottavan minut syliinsä.
Hän hoiti minua ja sanoi: "Minä rakastan sinua."
"Minä olen Isäsi, enkä lähde koskaan pois."
"Mikään ei erota sinua minun rakkaudestani."
Kun kuulin tämän, kuvani Jumalasta muuttui.
Uskoin tuntevani Jeesuksen.
Toisaalta ymmärsin, että opittavaakin vielä oli.
Silti luulin, että kaikki on selkeää. Tunsin Raamattuakin paljon.
Mutta en ollut aiemmin kokenut Jumalaa rakastavana Isänä.
Olin kadottanut suhteen omaan isääni.
Kun suhde isään meni poikki, Jumala sanoi olevansa Isäni!
Kun sydän oli rikki, Jumala muistutti minua -
psalmin 34 jakeesta 19:
"Lähellä on Herra niitä, joilla on särjetty sydän."
Sillä hetkellä sydämeni oli murtunut.
Mutta tiedän, että asiat olivat Jumalan kädessä.
Hän teki sydämeni terveeksi. Kiitos Jumalalle!
Vei aikaa, että kykenin antamaan isälleni anteeksi.
Pääsin irti katkeruudestani.
Se oli vaikeata, mutta Jumala johdatti eteenpäin.
Näiden vaiheiden jälkeen Jumala puhui:
"Minä olen kuullut kaikki Sinun rukouksesi."
Nyt äitini uskoo Jumalaan ja käy kirkossa.
Nuorempi veljeni käy myös kirkossa.
Jumala kuuli kaikki rukoukset. Hänellä oli suunnitelma meille.
Se elämänvaihe oli vaikea, mutta opin siitä paljon.
Sen seurauksena myös äiti alkoi käydä kirkossa.
Uskon, että Jumalalla on suunnitelma myös isää ja veljiäni varten.
Rukoilen heidän edestään jatkuvasti.
Kokemuksiani Jumalasta ei kukaan voi ottaa pois.
Ihmiset kysyvät usein, miksi uskon Jumalaan -
ja miten selitän sen. Vastaan, että en tiedä, -
koska en tiedä kaikkia vastauksia.
Mutta tiedän sen, että Jumala rakastaa minua.
Ja Hän on täydellinen Isä.
Tätä rakkautta ei kukaan voi minulta ottaa pois.
Näin voin aina vastata ihmisille.
Kokemukseni lähensi minua Jumalaan.
Olen kiitollinen Jumalalle!
Rukoilen Jumalaa, että koko perheeni pelastuisi.
Suomennos: Leena Neuvonen