Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan Poikansa,
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16.
MUUTOS
Monet läheisistä uskovista ystävistäni nukkuivat pois.
Tunsin itseni yksinäiseksi, -
vaikka oli sukulaisia ja muita ystäviä.
Läheiset uskovat ystäväni olivat kuitenkin nyt iäisyydessä.
Menetys tuntui korvaamattomalta.
Tuntui, ettei mistään ollut lohtua.
Sisälläni oli mykkä huuto, olin sisäisesti aivan rikki.
Olin väsynyt kaikkeen.
Olin vihainen itselleni ja maailmalle.
Kukaan muu ei sitä nähnyt.
Pidin sen kaiken sisälläni.
Huusin myös Jumalalle.
"Pysäytä maailma, tahdon pois, näin ei voi jatkua!"
"Jotain täytyy tapahtua!"
Suunnittelimme matkaa ja toivoin, että saisin lohtua siitä.
Jospa se lievittäisi suruani.
Ehdotin Israeliin lähtöä, koska maa oli sydäntäni lähellä.
Isäni oli puhunut siitä minulle lapsuudesta asti.
Halusin kovasti sinne, koska en ollut aiemmin ollut siellä.
Niin päätimme lähteä Israeliin.
Pian eräs ryhmästämme soitti ja kertoi, ettei pääsekään.
Kohta soitti toinen, hänelle oli tullut esteitä.
Noin viikkoa ennen matkaa ilmoitti kolmas, ettei voi tulla.
Soitin matkatoimistoon ja peruin omankin matkani.
Asia jäi vaivaamaan minua.
Olisinhan niin kovasti halunnut lähteä sinne.
Mutta en halunnut mennä yksin.
Puhuin siitä rukouksessa Jumalalle.
Mutta kuin hiljainen ääni olisi sanonut:
"Minähän olen sinun kanssasi."
Vastasin, että Sinä olet Jumala ja olisin kuitenkin yksin matkalla.
"Ei, minä en jätä sinua."
Lopulta päätin lähteä yksin.
Soitin matkatoimistoon ja sanoin, että olin sotkenut suunnitelmani -
mutta lähtisin matkalle, jos vielä olisi yksi paikka.
He vastasivat, että valitettavasti ei ole.
Yhdessä ryhmässä olisi tilaa, mutta se ei ehkä sovi minulle.
Ryhmän jäsenet ovat uskovia.
Se on Taivas TV7:n ryhmä.
Mutta jos se sopii, yksi paikka löytyisi.
Niin sitten matkustin Israeliin.
Matkalla koin paljon siunausta.
Näin paikkoja, joissa Jeesus oli kulkenut.
Olin Jumalalle hyvin kiitollinen.
Jumala opetti minua näkemään.
Hän näytti rakkautensa sellaisissa asioissa, -
joissa en ollut osannut sitä nähdä.
En ollut osannut kuulla sellaisia rakkauden sanoja.
Hän opetti näkemään ja kuulemaan aivan uusin silmin ja uusin korvin.
Kävin Jerusalemin TV7:n studiossa.
Sen johtaja on virolainen.
Paikalla oli myös TV7:n toimitusjohtaja Martti.
Hän tuli heti luokseni ja sanoi: "Tässä on sinulle työ, suostutko?"
Olin aivan ihmeissäni, änkytin ja menin sanattomaksi.
"Enhän minä osaa mitään!"
Hän vastasi, ettei kyse ollut osaamisesta vaan suostumisesta.
Näin asia sitten sovittiin.
Runsaan viikon päästä soi puhelin.
Joku Martti kysyy minua.
"Onko Einike puhelimessa?"
Vastasin, että on, mutten tunne ketään Marttia.
Hän kertoi olevansa TV7:stä -
ja antaneensa yhteystietoni Viron työn koordinaattorille.
"Teet meille töitä, kuten oli puhetta."
Aloin kääntää lastenohjelmia vapaaehtoisena.
Luen myös ääneen raamatunkertomuksia.
Olen siitä hyvin onnellinen.
Olen saanut uusia uskovia ystäviä.
Tunnen itseni rakastetuksi, ja oloni on niin turvallinen.
Koen Jumalan rakkautta ja voin elää turvassa.
Sillä Jumala sanoo: "Minä en jätä sinua."
Jumala ei jätä meitä, ja Hän voi myös täyttää tarpeemme.
Jumala on muuttanut elämäni aivan täysin.
Näen toisin silmin, kuin läpi Jumalan silmien.
Kuulen, mitä Jumala rakkaudessaan haluaa sanoa.
Maailmassa mikään ei ole pysyvää.
Kaikki, aivan kaikki, voi hetkessä muuttua.
Jumala ei kuitenkaan muutu.
Hän ja Hänen rakkautensa pysyvät.
Sen Hän on luvannut, ja niin on!
Suomennos: Marita Jaakkola