Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että Hän antoi ainoan Poikansa,
ettei yksikään, joka Häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16.
MUUTOS
Olin palvellut yli kaksi vuotta Neuvostoliiton armeijassa.
Koulu oli loppunut ja uusi elämä alkamassa.
Rakas kotimaani oli juuri vapautunut miehityksestä.
Kävelin ulos kasarmin muurin takaa.
Muurin päällä oli piikkilanka.
Nyt sain mennä, vapaa kuin lintu!
Olin vapaa ulkoisesti.
Mutta sisäisesti olin ahdistunut.
En sittenkään ollut vapaa.
Se tuntui painostavalta.
En ymmärtänyt, mistä oli kyse.
Toivoin perhettä, hyvää ammattia -
vakaata taloutta, paljon ystäviä -
onnellista elämää.
Yritin kovasti, mutta minulla oli kaikenlaisia vastoinkäymisiä.
Ura ei onnistunut, en saanut haaveilemaani perhettä.
Ei ollutkaan hyviä ystäviä.
Olin masentunut ja yksinäinen.
En kyennyt muuttamaan tilannetta.
Rakas mummoni on harras uskova.
Lapsena hän puhui minulle Jumalasta.
Lapsuudenystäväni oli pastorin poika.
Mutta minulta puuttui omakohtainen usko.
21-vuotiaana ei kukaan enää voinut auttaa minua.
Enkä varsinkaan minä itse.
Silloin tapahtui jotain kummallista.
Kun menin iltaisin nukkumaan -
näin aina samaa unta.
Menin johonkin huoneeseen.
Sen ovi oli vanhanaikainen.
Se oli jonkinlainen aarrekammio.
Huone kylpi valossa.
Huoneen keskellä oli kasa aarteita.
Siellä oli kaikenlaisia jalokiviä.
Smaragdeja, rubiineja.
Oli timantteja, hopeaa, kultaa.
Mutta se kulta oli läpinäkyvää.
Sen sisään voi katsoa.
Se oli ikään kuin elävää.
Jos niin voi sitä kuvata.
Aarteen sisään pystyi menemään.
Eräänä aamuna herätessäni tiesin, mitä minun piti tehdä.
Oli lähdettävä Tallinnaan etsimään erästä ystävääni.
Kävin ystäväni ovella koputtamassa kahden viikon ajan.
Hän ei ollut koskaan kotona.
Joskus kävin kahdesti päivässä.
Olin jo luovuttamaisillani.
Oliko hän muuttanut tai lähtenyt ulkomaille?
Ajattelin, että menen vielä kerran.
Sitten antaisin olla.
Sillä kertaa hän oli kotona -
ja avasi oven.
Hän halusi heti kertoa, mitä hänelle oli tapahtunut.
Hän halusi jakaa salaisuuden.
Hänellä oli nyt rauha sydämessä.
Hän oli löytänyt Jeesuksen.
Hän kävi seurakunnassa.
Hänellä oli uusi elämä, jolle entinen ei vetänyt vertoja.
Ymmärsin tarvitsevani juuri samaa.
Rauhaa Jumalan kanssa ja Jeesusta.
Samana iltana ystäväni oli menossa rukouskokoukseen.
Hän pyysi minua mukaan.
Lähdin hänen kanssaan.
Sain paljon uusia ystäviä.
Löysin oman seurakunnan.
Kaikkein tärkeintä on, että rakastan Jumalaa.
Ymmärsin myös, mitä on unessa näkemäni elävä kulta.
Se aarre on Jumalan Sana.
Se oli peltoon kätketty, kuten Raamatussa sanotaan.
Mutta kun sen löysin, luovuin kaikesta saadakseni sen.
Eikä sitä ole tarvinnut katua.
Myös kaikki se mitä kaipasin, on ihmeellisesti toteutunut.
Vuosien kuluessa olen nähnyt, kuinka Jumala jatkuvasti luo uutta.
Se on ihmeellistä!
Suomennos: Marita Jaakkola