Niin on Jumala maailmaa rakastanut, että hän antoi ainoan Poikansa, -
ettei yksikään, joka häneen uskoo, hukkuisi. Joh. 3:16
MUUTOS
Oli jouluaatto kymmenkunta vuotta sitten.
Useimmat viettivät juhlaa kotona.
He olivat perheidensä ja muiden läheistensä kanssa.
Olin kattanut illallispöydän.
Odotin rakasta poikaystävääni. Hän ei kuitenkaan tullut.
Yritin soittaa, mutta hän ei vastannut.
Minulla oli kurja olo, ja tunsin itseni hylätyksi.
Olin myös vihainen, kun hän jätti minut juhlailtana.
Mietin, mitä voisin tehdä.
Henkimaailma oli minulle tuttu.
Olin harjoittanut noituutta.
Tiesin henkimaailman olevan olemassa.
Olin tietoinen sen voimista.
Olin käyttänytkin henkivoimia.
Olin harjoittanut noituutta miessuhteissani.
Yritin nyt mietiskelemällä ottaa yhteyttä henkiin.
Ehkä sitä kautta saisin yhteyden poikaystävääni.
Mutta mitään ei tapahtunut.
Kävelin edestakaisin ja huomasin hyllyssä Raamatun.
Se oli ollut siellä kauan. Tuskin kukaan oli sitä lukenut.
Avasin Raamatun.
En edes tiennyt, mitä kohtaa luin.
Silmiini osui nimi Pyhä Henki.
Erityisesti kiinnostuin siitä,-
että Pyhän Hengen voimasta tapahtui ihmeitä.
Tuntui kuin valo olisi syttynyt.
Juuri tätä minä tarvitsen, Pyhää Henkeä!
Seuraavana päivänä päätin lähteä etsimään Pyhää Henkeä.
Olin lukenut vähän Raamattua.
Tiesin, että Pyhä Henki olisi jossain kirkossa.
Lähdin kävelemään kirkolle.
Hyväksi tai pahaksi onneksi siellä oli menossa jumalanpalvelus.
Istuin takapenkkiin kuuntelemaan.
Kun jumalanpalvelus loppui, menin papin luo.
Arvasin hänen olevan pappi.
Kysyin häneltä tietoa Pyhästä Hengestä.
"Eikö kirkossanne ole Pyhää Henkeä?"
Mistä hänet sitten voisi löytää?
Olin yllättynyt, että pappi suuttui.
Hän katsoi tiukasti ja ihmetteli, mikä Pyhä Henki.
Katsokaa, Raamatussa kerrotaan Pyhästä Hengestä.
Pappi arveli, että Pyhä Henki on vaarallinen.
Kristityt eivät tarvitse sitä ollenkaan.
Halusin tietää, missä hän sitten olisi.
Mutta pappi ohjasi minut ulos.
Palasin kotiin ja mietin, mitä tekisin seuraavaksi.
Olin kuullut Sakala-keskuksessa tapahtuvan ihmeellisiä asioita.
Sielläkin tapahtui jotain yliluonnollista.
Se oli vähän kuin kirkko.
Seuraavaksi lähdin sinne.
Mutta siihen aikaan ei ollut helppo päästä kaikkialle.
Olisi pitänyt tuntea joku.
Ovenvartijana oli melko vanha mies.
Hän esteli minua, kun yritin rappuja ylös.
Hän tiukkasi minulta, mitä oikein tein siellä.
Koetin selittää kuulleeni, että heillä on siellä Pyhä Henki.
Vartija suuttui.
Mikä Pyhä Henki, menkää nukkumaan päänne selväksi!
Hän osoitti minut ovesta ulos.
Mutta kiinnostukseni vain kasvoi.
Pyhän Hengen täytyi olla erikoinen olento.
Kirkko pelkäsi sitä, samoin vartijat.
Ajattelin, että lähden takaisin Sakala-keskukseen.
Nyt en heti puhuisi asiastani.
Siellä oli toinen vartija, nainen.
Hän ei touhusi omia asioitaan ja pääsin sisään.
Yhden oven takaa kuului ääntä.
Hiivin hiljaa lähemmäksi.
Avasin oven varovasti.
Siellä oli nuoria ihmisiä.
Heitä ei ollut monta.
Ihmettelin, mitä siellä tehtiin.
Mutta he kutsuivat minut sisään.
Kysyivät kuka olen, mitä tein siellä.
Lämmin vastaanotto tuntui hyvältä.
Sanoin heille tulleeni etsimään Pyhää Henkeä.
Tässä talossa se kuulemma oli.
Heitä vähän hymyilytti,
mutta sitten he sanoivat, että olin oikeassa paikassa.
Huomaatko, se on täällä, koko huonehan on sitä täynnä!
Sanoin, että tosiaan, minä tunnen kyllä sen.
Voi sanoa, että silloin elämäni muuttui.
En vielä ymmärtänyt kaikkea.
Ja paljon tapahtui sen jälkeen.
Läksin etsimään yhtä asiaa.
Mutta löysin itsensä Jumalan.
Siitä alkoi minun yhteinen tieni Jumalan kanssa.
Siitä asti Jeesus Kristus on ollut minun Herrani.
Olen myös käynyt siinä maassa, jossa Jeesus syntyi, eli ja toimi.
Minun Herrani on Jeshua HaMasiah, Jeesus Kristus.
Suomennos: Marita Jaakkola