Isa, Sinu Poja, Jeesuse Kristuse nimel.
Eks neid lugusid ole muidugi palju,
kuid kõige olulisem pole mitte nende lugude rääkimine,
kuivõrd see, et iga inimene, kes on siia tulnud,
on saanud oma toidukoti.
Eks neid toidukotte jagata üle Soome iganädalaselt,
kuid jõulude ajal jõuab nende arv haripunkti.
Meilt läheb välja üle 400 toidupaki, kus on sees ka uusi riideid.
See kõik toob tagasi palju kirju ja tagasisidet stiilis:
"Te päästsite me jõulud!"
või et: "Sõnades on võimatu väljendada oma rõõmu ja tänutunnet."
Usun, et tänapäeval on kõige olulisem see,
et kui keegi on tõesti hädas,
siis leidub ka neid, kes tingimata ei tee kõva häält ega tõsta end esile,
vaid kes lihtsalt seisavad nende inimeste kõrval
ja kuulavad nad ära.
See on see viis, kuidas minagi tahan olla kaasas toetamas
ja olla olemas nende jaoks, kes abi vajavad.
MIDA JÕULUD SINU JAOKS TÄHENDAVAD?
See töö on selline ühes tegemise töö, mis liidab ühte.
Mu isa ja ema lõid selle MTÜ 1983 aastal,
kuid tegevuse endaga alustasid nad juba 1967 aastal.
Täna on meie MTÜ nimeks Hurstin Apu (Hursti Abi)
ja meie akendel on tekst: "Hursti valik".
Sest tegu on valikuga.
Inimesed teevad iga päev oma valikuid ja minagi tegin kord oma valiku.
Ühtlasi on meil toidukaupasid, mille seast inimesed saavad valida,
nii et see on selline tore sõnamäng ka meie MTÜ nimega seoses.
Kuid Hursti Abi tahab võtta osa inimeste vaevast ja valust.
Mitte jagada vaid toitu ja riideid,
aga olla ka kuuljaks kõrvaks ja aitajaks oma ligimese jaoks.
See on üsna hästi toiminud, kuigi on olnud ka erandeid.
Jõulud tähendavad minu jaoks väga palju.
Eelkõige Jeesuse Kristuse tulekut valguseks ja eluks siia maailma;
igaveseks eluks.
Kuid see tähendab mulle ka seda,
et jõululaupäeval ja kogu jõulunädalal on inimesi, kes on suures meeleheites.
Nad meenutavad oma lapsepõlve jõule ja kõike sellega seonduvat,
kuid nüüd on nende elu ummikus - nad on üksildased ja haiged.
Inimesed kogevad erinevat hinge kitsikust.
See kõik paneb mõned inimesed raskesse seisu,
mistõttu kui me saame siis jõulude aegu anda edasi jõulude tõelist sõnumit
ja hoida nende inimeste ligi, korraldades ka neile jõulupeo,
siis just seetõttu on jõulud minu jaoks ka rõõmu ja armastuse jagamise aeg.
Vaatame siis, mis siin pakis leidub.
Siin on üks vahva T-särk.
Iga pakk on alati kui omaette kunstiteos.
Need lapsed, kes "Jõululapse" projekti kaudu kingi saavad,
ei tähista jõule
ja mõned neist isegi ei tea, mida jõulud endast kujutavad.
Paljud neist lastest-peredest on see osa ühiskonnast,
kes ei tea jõuludest suurt palju midagi.
Nii et meil on võrratu võimalus külastada neid
ja rääkida neile jõulude mõttest.
Et küsimus pole vaid kinkide saamises ja jagamises,
vaid selles, et Jumal on teinud meile suurima jõulukingi Jeesuses,
kelle võime oma ellu vastu võtta.
Seetõttu on ka tore, et me kingakarbi suurused kingid
võivad sümboliseerida Jumala andi Jeesuses.
Me jõulukingid on säravates karpides ja lapsed on väga õnnelikud nende üle,
kogedes suurt rõõmu.
Minu jaoks üks mõtlemapanevamaid hetki oli 2012 a,
kus läksime ühte tavapärasesse vaesesse mustlaste külla.
Seal oli üks 5 aastane Andre, kes sai meilt samuti kingituse.
Ta seisis õue peal oma ema kõrval ja õues oli ehk paar kraadi külma.
Kell oli õhtul 6 paiku ja õues hakkas juba pimenema.
Ja korraga ma märkasin, et tal pole kingi jalas
ja ta seisis otse porilombis.
Poiss nuttis, kuna tal oli külm, mistõttu haarasin ta enda sülle
ja hakkasin soojendama ta jalgu.
Kogedes seda kõike, kui vaene, näljane ja külmunud see poiss oli,
kui külmad ta jalad olid,
siis see murdis mu südame ja ma ei unusta seda kohtumist iialgi.
Sain hoida teda oma süles ja ta hakkas vaikselt üles soojenema,
mispeale ta hakkas mind vastu kallistama
ja tundus, et ta ei lase minust enam kunagi lahti.
See oli võrratu õhtu veeta koos Andre ja ta perega
ning mängida üheskoos mänguasjadega.
Ka paluda kogu selle pere eest.
See on miski, mida ma ei unusta iialgi.
Projekt "Jõululaps" sai alguse 1990 aastal,
kui Wales'st pärit Dave Cooke
nägi telekast Rumeenia riigipöörde tagajärgi,
tänu millele tekkis palju kodutuid lapsi
ja kui rasketes oludes paljud lapsed elasid.
Nii et ta mõtles, kuidas tema saaks kaasa aidata?
Ta tuli ideele pakkida jõulukingid kingakarpidesse
ja viia need nendele lastele.
See idee hakkas aga üha kasvama
ning 1993 võeti see üle ka ühe Ameerika organisatsiooni poolt,
tänu kellele levis kogu asi üle kogu maailma.
Meie organisatsioon lõi kampa 1995 a, kus esimesed kingid viidi Bosniasse
ja sealt edasi juba Rumeeniasse, mille ise oma maaks välja valisime.
Hiljem liitus sellele ka Moldova.
Nii et Soomest on neid kingakarbi kinke jagatud välja pea 20 aastat,
kinkides neid Rumeenia ja Moldova vaestele lastele.
Alustasime üsna väikselt,
kuid paljud vabatahtlikud, kes täna neid pakke kontrollivad,
on olnud meiega algusest saati.
Algul pakkisime u 2000-3000 pakki,
kuid ajapikku nende arv kasvas
ja üks aasta panime kokku juba 10 000 - 12 000 pakki.
Aastatega oleme üha edukamad olnud.
Eelmisel aastal läks Rumeeniasse ja Moldovasse juba 23 500 pakki
ja selle aasta eesmärgiks on 27 000 pakki.
Lapsed, kes need kingid saavad, on äärmiselt elevil.
Nad ei suuda sageli isegi uskuda, et need kingid on neile.
Mõni vaatab kahtlevalt ringi ja mõtleb: "Kas see tõesti on mulle?"
Kui siis kinnitada talle, et: "Jah, see kink on tõesti sulle!",
siis esimese asjana lähevad muidugi mänguasjad käiku
ja loomulikult ka maiustused.
See on nii ehe rõõm, mille sarnast ei näe kusagil mujal.
Neil lastel pole mingit lootust saada taolisi kinke kusagilt mujalt
ja nad on tõeliselt õnnelikud ning rõõmsad nende üle.
Meile aga on see võrratu eesõigus ja võimalus
jagada neile evangeeliumi armastavast Jumalast,
kes saatis oma Poja Jeesuse 2000 a tagasi jõulude ajal,
et kinkida meile igavene elu.
Ja kui siis see evangeelium saab veel jagatud kahe käe kaudu,
langeb selle sõnumi seeme heasse pinnasesse
ning see võetakse hästi vastu.
Tõlge: Anne-Ly Raukas