MISSÄ SINÄ OLET?
KAUKASUKSEN VUORILLA OSA 2/2
Kaukasia on raamatullinen maa.
Ensimmäisellä vuosisadalla apos- tolit Andreas ja Simon Kananeus -
toivat evankeliumin Ossetiaan.
Evankeliumi levisi nopeasti Kaukasian juutalaisilta -
pakanoille, alaniaan, britsoille ja tserkesseille.
Herätys oli suurin unelma, joka koskaan on toteutunut.
"Ja jokainen, joka huutaa avuksi Herran nimeä, pelastuu." Joel 2:32
Ensimmäistä kertaa kuulin Jeesuksesta armeijan jälkeen.
Kuulin, että äitini ja sisareni olivat uskovaisia.
Jostain syystä vihasin uskovia.
En edes halunnut tutustua uskovaisiin.
Kuulin ystävältäni, että vanhempani ja siskoni käyvät seurakunnassa.
Hän antoi ymmärtää, etten kuulunut joukkoon.
- Kuinka vanha olit? - 21 vuotta.
Tuolloin ajateltiin, että uskovaiset tekevät kokouksissa -
outoja asioita.
Ajattelin, että äitini ja sisareni olivat häväisseet minut.
Oli elokuu. Isä pyysi minut mukaansa peltotöihin.
Sää oli kaunis. Teimme töitä keskiyöhön asti. Sitten lepäsimme.
Olin lepäämässä. Yhtäkkiä näin taivaalla -
valkoisiin vaatteisiin pukeutuneen miehen.
Hänellä oli valkoinen parta ja hiukset ja kädessään paimensauva.
Hän oli hyvin komea.
Ihmettelin, kuka hän mahtoi olla.
Hän sanoi minulle: -
"Haluatko seurata minua?"
Vastasin, että haluan.
Seurasin tätä miestä erittäin kapeaa polkua pitkin.
Tulimme korkean vuoren juurelle. Sen päällä avautui valtava ovi.
En nähnyt oikealle tai vasemmalle.
Ovi avautui ja tämä mies astui sisään. Hän sanoi minulle: -
"Astu sisään!"
Olisin halunnut astua ovesta, mutta oviaukko oli minulle liian kapea.
En tiedä, miten ovi sulkeutui, mutta en päässyt siitä sisään.
En usko, että kukaan ihminen olisi mahtunut ovesta sisään.
- Etkö ajatellut sen olevan taivas?
- En, koska en tuntenut evankeliumia.
En ymmärtänyt, miksi tuo ovi oli minulta suljettu.
Vihastuin siitä, että en päässyt sisään ovesta.
Tuo mies astui ulos.
Näin siellä jotain sellaista, jota maalliset ihmiset tavoittelevat.
Näin kultaisen kaupungin peilikirkkaana.
Myös kadut olivat kullattuja.
Näin uskovia valkoisissa vaatteissa.
Näin myös virtaavan joen, jolla ei ollut alkua eikä loppua.
Juoksin sitä kohti ja sanoin: "Jätä minut tänne."
Sen sanottuani koin, että se pyyntö oli tullut sydämestäni.
Se tuli syvältä sisimmästäni.
Kun olin sanonut sen koko sydämestäni, -
mies vastasi minulle hyvin hellästi: -
"Jos haluat tulla tänne, silloin pääset tänne."
Hän nosti kätensä ja pyysi minua katsomaan osoittamaansa suuntaan.
Näin siellä paksun mustan sumun.
Näin narkomaaneja, murhaajia, ja ihmisiä mustissa vaatteissa.
Tämä mies sanoi minulle: -
"Lähetän sinut maan päälle, jotta kertoisit kaikille näkemästäsi."
Halusin vastata hänelle, mutta hänen suustaan astui -
läpinäkyvä ihmishahmo, joka peitti minut täysin.
Nousin suihkukoneen tavoin ylös.
Aloin lentää todella kovalla nopeudella.
Mietin, että jos joku heittäisi minut ilmaan, tuhoutuisin.
Nopeus oli niin kova, että palasin maahan 5-6 sekunnissa.
Näin itseni, ja aloin huutaa, etten halua enää palata tänne.
Tunsin kuinka sydämeni alkoi sykkiä.
Tunsin lämpimän veren virtaavan päästä varpaisiin, -
ja tunsin kuinka tyhjät keuhkoni täyttyivät ilmalla.
Korvani avautuivat.
Kun avasin silmäni, näin edessäni isäni ja serkkuni itkemässä.
Sanoin heti: "En halua enää tänne takaisin."
He kysyivät, mikä minulla oikein on.
Vastasin, ettei minulla mitään. Kysyin, kuka tuo mies oli.
He kysyivät, kuka mies?
Vastasin, että joku mies vei minut jonnekin.
Isä sanoi: "Olet tullut hulluksi, mene kotiin."
Kello oli jo 15 iltapäivällä.
- Kannettiinko sinut pois? - Ei.
Kahden päivän kuluttua serkkuni tuli luokseni.
Hän kysyi, mitä minulle silloin tapahtui.
Kerroin, että olin tuomassa isälleni lounasta.
Minulle sanottiin: "Jzambul, nouse!" En vastannut.
Kun serkku tuli luokseni, olin jo kylmä.
Hän kertoi isälleni, että olin kuollut.
Kun serkku ja isä tulivat luokseni, he eivät tunteneet enää pulssiani.
Olin kylmä.
Tuolloin alkoi Georgian ja Ossetian välinen sota.
Ajattelin, että georgialaiset varmasti tappaisivat minut.
Uskovainen tai ei, ihminen yleensä turvautuu johonkin uskontoon.
Sanon kaikille ihmisille, -
että jokainen ennemmin tai myöhemmin seisoo Jumalan edessä.
- Milloin luit Raamattua ensimmäisen kerran?
- Ennen uskoontuloa en edes tiennyt, mikä Raamattu on.
Luettuani evankeliumin, kerroin kaikille ihmisille, -
että tulee aika, jos he eivät ota Jumalan sinettiä, -
maanpäälle lähetetään vitsauksia heitä piinaamaan.
Tiedän monia, jotka pelästyivät kovasti, ja tulivat uskoon.
Jotkut sanoivat, etten saisi puhua noin. Jumala on rakkaus.
Vastaan, että näin on kirjoitettu.
Ymmärsin, että olen kauhea syntinen.
Ansaitsin mennä helvettiin, koska olin varastanut, juonut ja juhlinut
Olin vanhemmilleni tottelematon, kiroilin ja palvoin epäjumalia.
Näin, että olin menossa helvettiin.
Kuka minut voisi pelastaa?
En tiennyt Jeesuksesta.
Aloin ajatella, että ehkä minun pitäisi mennä seurakuntaan.
Kerran sitten menin kokoukseen. En kuullut mitään erityistä.
Menin toisen kerran kokoukseen.
Kiitos Herralle, saimme ilmestyksen, että kohta menemme -
Kaukasian vuorten kautta Vladikavkazin kaupunkiin.
Kaukasiaan tulee suuri herätys. Sitä rukoilemme ja odotamme.
Psalmi 99.
Kun tulin kolmannen kerran kokouk- seen, kuulin tällaisen saarnan: -
Vuodatetun veren kautta kukaan ei pääse paratiisiin.
Paratiisi ei ole mikään vapaan elämän vertauskuva.
On kirjoitettu, että Jumala asetti paratiisin Eedenin puutarhaan.
Paratiisi on siis ihmisessä itsessään.
Kristus sanoi, että Jumalan valtakunta on ihmisen sisällä.
Paratiisi on siis ihmisen sisällä.
Jos ihminen antautuu Jumalalle, hänellä on iankaikkinen elämä.
Kunnia Jumalalle kaikesta! Hän on sama eilen, tänään ja ikuisesti.
Hän on täällä tänään. Puhtain sydämin kiitämme Herraa.
Daavidin yllä oli Pyhä Henki ja hän voitti vihollisensa.
Mies rukoili, että Jumala lähettäisi Pyhän Henkensä, -
että mekin voisimme voittaa vihollisen.
Aloin myös itse rukoilla tosissani.
Pyysin Herraa antamaan minulle Pyhän Hengen.
Koin, että joku rakastaa minua rajattomalla rakkaudella.
Tunsin sisimmässäni, että Hän rakasti minua.
Aloin itkeä voimakkaasti. En välittänyt kuka oli vieressäni.
Vaikka olikin häpeällistä, että nuori mies tuli kokoukseen, -
jossa nuorin ihminen on 60-vuotias.
En edes ajatellut sitä. Minulla oli niin hyvä olla.
Siellä esitettiin rukouspyyntö erään sisaren puolesta.
He pyysivät rukoilemaan erään Malvina-nimisen sisaren puolesta.
Polvistuin ensimmäisen kerran, ja sanoin Jumalalle: -
"Jos sinä olet olemassa ja haluat auttaa, auta ensin Malvinaa."
Rukoilin sydämestäni enkä tiedä, mitä minussa tapahtui.
Ikään kuin enkeli olisi seisonut edessäni ja sanonut: -
"Jeesuksen Kristuksen nimessä sinä pelastut."
Minussa heräsi uusi toivo. Sanoin Jeesukselle: -
"En usko, että sinä olet olemassa. En edes tiedä sinusta."
Mutta, jos sinä olet olemassa, sinun tähtesi luovun kaikesta.
Tule vain elämääni."
Nämä sanat tulivat syvältä sisimmästäni.
Avasin silmäni enkä enää itkenyt.
Koin, että koko taivas ja maa olivat tulleet elämääni.
Katselin kokouksessa olleita vanhoja ja köyhiä ihmisiä.
En edes ollut tervehtinyt kaikkia, koska pidin heitä mitättöminä.
Yhtäkkiä olin täynnä rakkautta heitä kaikkia kohtaan.
Polvistuin sisareni eteen, jota olin syvästi loukannut.
Pyysin häntä antamaan minulle anteeksi syntini.
Tiesin vain, että Jeesuksen nimessä on pelastus, -
ja Jumala rakastaa kaikkein eniten Kristuksen seurakuntaa.
Siitä päivästä lähtien olen syvästi uskonut, -
että Jeesus Kristus on sama eilen, tänään ja iankaikkisesti.
Kahden kuukauden kuluttua sisarellani oli häät.
Aloin saarnata siellä.
Georgiassa on tapana järjestää isot häät, n. 500 vierasta.
Erään luokkatoverin äiti sanoi minulle: -
"Olet nuori kaveri. Täällä on paljon kauniita tyttöjä.
Mene juhlimaan. Sinulla on vielä elämä edessäsi.
Kuinka vanha oikein olet, kun osaat puhua noin viisaasti?"
Kamaladin
Musiikin alkaessa soida ihmiset alkavat tanssia.
Näin minäkin aloitin.
Muut seurasivat perässä.
Jumala näytti minulle, mitä minulta puuttui.
Raamattu sanoo, että sinä pelastut, ja myös sinun perhekuntasi.
Sukulaiseni kulkevat kanssani.
Uskovaiset ovat maan valo ja suola.
Jos olet ensimmäinen uskova per- heessäsi, olet esimerkkinä muille.
Etenkin Dagestanissa ihmiset tark- kailevat käytöstäsi ja elämääsi.
Käytyäni kasteella, jotkut muslimi- veljet ottivat minut kiinni, -
veivät merelle ja löivät minua.
Silloin tapahtui ensimmäinen ihme, jonka Jumala minulle teki.
En tuntenut mitään kipua.
Koin sisäistä rauhaa enkä pelännyt kuolemaa.
Kukaan heistä ei onnistunut kuristamaan minua.
En tuntenut mitään. Katsoin miestä silmiin ilman pelkoa.
Minulla oli täysi sisäinen rauha.
Tapahtuman jälkeen näin sormien jättämät jäljet.
Kun otin Raamatun käteen, sieltä avautui jae, -
jossa sanottiin, että Jumala ei anna meille enempää koetuksia -
kun mitä voimme kestää.
Tämä oli totta omalla kohdallani.
Jumala antoi voimaa koetuksen hetkellä.
Kun minua käskettiin kieltämään uskoni, en suostunut siihen.
Olimme ensimmäisiä kristittyjä Dagestanissa.
Jeesus sanoi: "Minä olen ovi ja minä avaan tämän oven, -
eikä kukaan voi sitä sulkea."
Niinpä kaikkien tulisi astua tuosta ovesta.
Kuka tahansa voi astua ovesta sisään, -
mutta se riippuu ihmisestä itsestään.
Ihminen on vapaa valitsemaan.
- Hän sanoo: Valitse elämä! - Näin on. Se on sinun parhaaksesi.
Kylvämme siemeniä ja odotamme kärsivällisesti hedelmää.
Jumalan sanaa kylväessä, haluamme heti nähdä hedelmää.
Eräs veli sanoi, että sana ei mene perille painostettaessa.
Dagestanissa ihmiset luulevat, että heitä määräillään.
Emme määräile, vaan annamme ihmiselle mahdollisuuden.
Niistä, jotka itse ymmärtävät tämän, kasvaa vahvoja kristittyjä.
Tarvitaan paljon kärsivällisyyttä.
Ei myöskään pidä pelätä aloittaa jotakin.
Kun Georgian ja Ossetian välinen sota todenteolla alkoi, -
vanhemmat pelkäsivät, että minutkin tapettaisiin.
Rukoilin itsekin, että Jumala varjelisi minua.
Rukoilin yhdessä vanhempien kanssa. Äiti sanoi isälle, -
että haluan aamulla lähteä Vladikavkaziin.
Hän sanoi: "Oletko hullu, eihän täältä nyt minnekään pääse!
Jos nyt lähdet, emme koskaan löydä sinua."
Isä oli tiukasti sitä vastaan.
Kiitos Herralle, heräsin aamulla klo 6 ja lähdin serkkuni kanssa -
Tbilisiin ja Vladikavkaziin.
Löysimme erään naiskuljettajan.
Hän lupasi viedä meidät perille.
Hän otti rahat etukäteen.
Lähdimme kohti Vladikavkazia.
Matkalla nukahdin. Yhtäkkiä joku herätti minut.
Joku sanoi minulle: "Minne olet menossa?". Sanoin: "Vladikavkaziin"
Olin tuolloin paastonnut paljon ja olin hyvin laiha.
Hän pyysi minua tulemaan ulos autosta, ja kysyi minne menen.
Sanoin, Vladikavkaziin. Hän kysyi, miksi.
Vastasin, että Jumala käski minun mennä sinne.
Hän sanoi: "Mitä satuja sinä oikein sepität?"
Hän käski minun mennä yhteen pieneen huoneeseen, -
koska minua luultiin narkomaaniksi.
Kerroin, että olen uskovainen. Silti hän käski mennä huoneeseen.
Niinpä menin sinne pieneen koppiin.
Serkkuni antoi heille georgialaisen sukunimen Dudashvili.
Minun sukunimeni on ossetialainen.
Menin sinne koppiin, ja paikalle tuli joku päällikkö.
Hän kysyi, missä olen syntynyt. Vastasin: Goryn kaupungissa.
Hän kysyi koko nimeäni. Vastasin: Jzambul Makiev.
Hän sanoi: "Oletko ossetialainen?" Vastasin: "Kyllä."
Hän nousi nopeasti, potkaisi oveen, ja sanoi: -
"Ampukaa tuo ossetialainen."
Koppi oli kahden oven välissä.
Yhdessä päässä oli sisäänkäynti ja toisessa uloskäynti.
Noin 5 m päässä oli pudotus alas.
Kaikki lähtivät ulos.
Eräs karvainen militantti tuli luokseni rynnäkkökiväärin kanssa.
Hän käski minun avata oven ja seistä siellä. Halusin puhua hänelle.
Hän sanoi: "Tyhjennä taskusi ja mene tuonne seisomaan."
Sanoin: "Kyllä minä menen, mutta haluan sanoa sinulle jotain."
Hän otti varmistimen pois, osoitti minua aseella, ja sanoi: -
"Jos vielä kerran et tottele minua, ammun sinut tähän paikkaan."
Vastasin: "Hyvä on, minä menen, mutta en pelkää kivääriäsi.
Olen uskovainen ja olen antanut elämäni Jeesukselle."
Käännyin kohti seinää ja yhtäkkiä ei kuulunut ääntäkään.
Seisoin pari minuuttia kädet pään päällä.
Ei kuulunut hiiskaustakaan.
Käännyin hitaasti ympäri ja näin tuon miehen -
seisomassa kädet tiukasti ristissä.
Hänen rystysensä olivat jo muuttuneet sinisiksi.
Rynnäkkökivääri makasi noin 1,5 m päässä hänestä.
Kivääri puhui miehelle: "Jos hän on uskovainen, annetaan hänen mennä."
Mies sanoi: "Jotain tapahtui minulle.
Jähmetyin. Älä puhu minulle."
Hän nosti hitaasti päänsä ja sanoi: "Mene äkkiä ulos täältä."
Hän oli se, joka oli ottanut minut kiinni.
Rauhallisesti otin takkini ja rahani, ja lähdin pois.
Kaikki militantit varmaan katsoivat sitä paikkaa, -
jonne halusivat minut laittaa.
Olemme iloisia, että olemme syntyneet täällä.
Meidän tulee loppuun asti pysyä uskollisina.
Tämä oli dokumenttielokuva "Kaukasuksen vuorilla", osa 2.
Toimittaja: Valentin Kazerski Ohjaaja: Larisa Klarina(Kazerskaja)
Kuvaus: Vladimir Makarov, Valentin Kazerski, Niko Rissanen, -
Larisa Kazerskaja.
Editointi: Larisa Klarina (Kazerskaja)
Laulut esitti Ossetian ja Georgian kuuluisa artisti Nodara Gutsati.
Tuottaja: TV-sarja "Missä Sinä Olet?"© Valentin Kazerski
Suomennos: Sonja Mattayev