YLÖSNOUSEMUKSEMME
VALITSE ELÄMÄ osa yksi
Jeesus Kristus, Jumalan poika, on tehnyt paljon vuokseni.
Olen muuttunut Hänen ansiostaan täysin.
- Jumala on todella armollinen.Olen hyvin onnellinen Hänen ansiostaan.
Sydämeni on täysin sulanut. Olen kiitollinen kaikesta Hänelle.
Jeesus Kristus on elämäni perustus.
- Jeesuksen rooli on valtava. Ilman Häntä minuakaan ei enää olisi.
Ei olisi niitä onnellisia silmiä, ei olisi sitä rauhaa sydämessä.
Elämme vaikeita aikoja. Miten voi elää ilman Kristusta?
Ilman Häntä ja Hänen apuaan meitä ei enää olisi.
-Yksi, kaksi, kolme! Kiitos kuuluu kokeille maukkaasta ruoasta!
- Hyvää ruokahalua! - Kiitos!
- Kuunnelkaa, mitä haluaisin nyt sanoa. Luulen, että kaikki -
ymmärtävät tämän, sillä nyt iloitsemme kaikki Hänessä.
Psalmi 133: "Miten hyvä ja kaunis onkaan veljesten yhteinen, -
sopuisa elämä!" Tarkoitetaan tietysti sisaria ja veljiä.
"Se on kuin kallista tuoksuöljyä..." Eli Pyhällä Hengellä-voitelu.
Jumala siunaa meitä näin.
"..joka valuu hiuksista parralle, Aaronin parralle ja siitä -
hänen viittansa reunuksiin." Aaron on pappi.
-Ystävääni ammuttiin. Hän oli ehtinyt juosta autolle.
Luoti meni läheltä sydäntä.
Olin lähestymässä, kun minua pyydettiin apuun.
Kyselin, mitä oli tapahtunut. Katsoin: Romahan se siellä. Ystäväni.
- Tietysti psykologisesti tämä kaikki on vaikuttanut minuun.
- Onko sinulla unelmia? - Palava halu tulla saarnaajaksi.
- Entä perhe, lapset? - Tietysti mielessä.
Olin aikaisemmin alkoholisti ja huumeriippuvainen.
- Miten olet ehtinyt? Olet niin nuori vielä. Minkä ikäinen olet?
- Olen 24. Kotona oli paljon kristallimaljakoita.
Yksi maljakko sinne tänne. Kaikki alkoikin yhdestä maljakosta.
Ensin yksi maljakko, sitten lähti kaikki mahdollinen. Vein matonkin.
Kotimme näytti kasarmilta. Tyhjensin vaatevarastonkin.
Vanhemmat kyllästyivät tuohon, ja minä päätin tehdä itsemurhan.
Kävelin ullakolle, katolle, laitoin hirttoköyden ja roikuin siinä.
Yhtäkkiä köysi katkesi.
Tapauksen jälkeen rauhoituin.
Menin kirkkoon. Jumala oli parantanut ja vapauttanut minut.
- Muuttuiko luonteesi?
- Kyllä, tietysti. Olin aikaisemmin hyvin julma.
- Aluksi vanhemmat yrittivät auttaa. Veivät hoitoihin, hoitivat itse.
Käyttivät kaiken rahansa minuun.
Minut kuljetettiin hoitoihin Moskovaan, hoidettiin myös -
kotikaupungissani, Krasnojarskissa. Kuitenkin turhaan.
Isä oli jo luovuttanut ja sanonut, ettei minua enää tarvita.
Hän heitti minulle myös köyden ja sanoi, että mene ja tapa itsesi.
Isä sanoi, että kun kävelen sisään, roiku sinä siinä.
Hän sanoi: " jos kuolisit, itkisimme surumme pois ja olomme -
helpottuisi. Äiti hoiti minua ja vei ortodoksiseen kirkkoon.
Kävimme Enisejskissa. Siellä pappi keskusteli kanssani.
Minut valeltiin pyhällä vedelläkin. Otin kaiken avun vastaan.
Toivoin parantuvani, mutta hoitojen loputtua sama jatkui.
Tiesin Jumalan olemassaolosta. Hänen oli pakko olla olemassa.
En kuitenkaan voinut ymmärtää, missä Hän on.
Tulin kirkkoon, katsoin ikoneja ja en voinut ymmärtää, missä Jumala on.
En tuntenut Hänen läsnäoloaan. Äiti rukoili puolestani ja itki.
Äiti kävi kolme vuotta kirkossa, aina itkien puolestani.
Katsoin, kun hän oli ripustanut ikoneja seinille kotona ja rukoili.
Näin usein, miten hän polvillaan itki pyytäen pelastustani.
Muistelen hänen kasvojaan Moskovassa ollessamme, -
kyyneleitä hänen silmissään. Hän ymmärsi, että voin huonosti, -
muttei hän voinut auttaa mitenkään.
Olin jo luovuttanut ja sanonut, että piikitän itseäni loppuun asti.
Kunnes kuolen.
Vanhemmat eivät enää osanneet pidätellä minua kotona.
Elämä muuttui sietämättömäksi. Asuin kellarissa, olin sairas,-
oli kovia kipuja. Jumala tuli elämääni juuri silloin.
Hän haki minut täysin toivottomasta tilanteesta.
Luokseni tuli huumeistä irtipäässyt nainen ja ehdotti yhteisrukousta.
Hän oli päässyt irti Jumalan avulla. Lähdin hänen kanssaan -
seurakunnan kokoukseen, jossa oli entisiä päihderiippuvaisia.
Siinä oli ihmisiä, jotka käyttivät aikaisemmin huumeita jopa 15 vuotta.
Ajattelin, että minun viisi, kuusi vuotta verrattuna siihen on pientä.
- Mikäli en olisi tehnyt tätä askelta, olisin jo kuollut.
- Äiti itki taukoamatta. Kirosi minut joka toinen päivä.
Sanoi: "parempi, että olisit halvaantunut, muistutat apinaa".
Olen kolaroinut autoni seuraavan ostaakseni huumeita ja -
perheeni oli hajonnut. Kaikki ympärilläni vain hajosi.
Aloin kuitenkin etsimään ratkaisua.
- Kyllä, kyllä. - Rauha tälle kodille.
- Hei! Rauha! - Hei.
- Teitä on monta. Kuka on teistä rohkein ja kertoo itsestään?
- Minä voisin kertoa itsestäni. - Miten heräsi halu muuttua?
- Minulla ei ollut elämäntarkoitusta.
Ymmärsin, että ilman Jumalaa, ei ole elämä.
Olin hyvin ärtyisä, vihainen. Sain paljon huomiota vanhemmiltani.
Minusta tuli hemmoteltu kakara.
Yhteiskunnan kerrostuma, jossa olin, porukka, kaverit tietysti -
vaikuttivat omalla tavallaan. Minusta tuli hyvin ylpeä.
Olinhan kastettu ortodoksiksi ja tiesin Jumalasta, mutten tuntenut -
Jumalaa. Nyt tunnen ja tiedän. Tiedän, että Jumala parantaa, -
Jumala vapauttaa. Tiedän, että Raamattu on Jumalan sana ja totuus.
Raamatun sanoma on todellinen.
- Miten tulit riippuvaiseksi? - Stressaavat tilanteet vaikuttivat.
- Et pystynyt olemaan ilman? - Huumeet olivat helposti saatavilla.
- Sinulle tarjottiin huumeita? - Kyllä, saimme ilmaiseksi -
palveluksen aikana paikkakunnalla. Olimme nuoria.
Kokeilunhaluisia kaikessa elämässä. Tietysti myös uteliaita.
- Palasin kotiin ja jatkoin. - Huumeita sai täälläkin?
- Siihen aikaan täällä oli vaikea saatavuus.
Matkustin Keski-Aasiaan hakemaan huumeita. Käytin myös itse.
Minulla oli tapana ajatella olevani vapaa ihminen. Riippumaton kaikesta.
Luulin voivani lopettaa milloin tahansa.
Sen sijaan syvennyin käyttäjäksi enemmän ja enemmän.
Aloitin harmittomimmilla aineilla ja myöhemmin käytin jo heroiinia.
Huumeiden vaikutuksen alla ajoin kolarin, jouduin teho-osastolle.
Menetin lähes henkeni. Minulla oli perhe, auto ja vastasyntynyt lapsi.
Mutta nyt olin invalidisoitunut ja pian vaimo jätti minut.
Kaikki alkoi hajota elämässäni. Jälkikäteen analysoin elämääni.
Ymmärsin, että Jumala oli monesti pelastanut minut. Tulin uskoon.
Elämä muuttui.
-Voiko olla, että sinäkin olit huumeriippuvainen?
- Olen yhdeksäntoista. Piikitin itseäni kolme vuotta.
Aioin tehdä itsemurhan. Meni välit vanhempiinkin.
Melkein menetin opiskelupaikan yliopistossa. Onneksi se säilyi.
Aloin katsoa maailmaa täysin eri silmin.
- Olet siis ymmärtänyt vapauden, etkä enää halua menettää sitä.
- Pelkään menettäväni vapauteni. - Pelkääkö joku muukin?
- Minä. Käytin huumeita yli kuusi vuotta.
Menetin yhteyden itseeni, perheeseeni ja ystäviini.
Jouduin suuriin velkoihin. Minua hoidettiin useassa sairaalassa.
Lopetin itse. Vieroitusklinikan jälkeen pääsin irti ainakin -
kahdeksan kertaa. Siihen meni valtavasti rahaa.
Ainoa, joka voi parantaa, on Jumala. Vain Hän. Vain Jumala.
Tärkeintä on se, että Hän antaa vapauden. Kaikessa.
Kukaan ei omistaa sinua, ei alkoholi, eivätkä huumeet.
Ukkini oli koko elämänsä hyvin vastuullinen ihminen.
Puolueen työntekijöitä. Nyt hän etsii Jumalaa, -
lähes 80 vuoden iässä. Jokainen meistä tule aikanaan Jumalan luokse.
Murtuneet ihmiset löytävät tiensä Jumalan luokse.
Tämä häpäistäkseen tämän maailman viisastelun.
- Aloin käyttää huumeita vielä koulussa.
Tämä tapahtui porukassa. Aloitimme alkoholista ja ruohosta.
Tiesin Jumalasta. Usein kirkon ohi mentäessä menin sisään ja -
sytytin kynttilän. Jumala näki jo silloin sydämeni. Luulen niin.
Äiti on nyt hyvin onnellinen. - Hän sai uuden pojan.
- Äitini on uskossa. Hän sanoo nyt: "Kiitos olkoon Herra sinulle!"
Täällä olevat ihmiset rukoilivat puolestani ja joka kerta nukahdin.
Tämä oli minulle suuri todistus.
Olin ainakin puolen vuoden ajan halunnut edes vähäsen nukkua.
- Tämä toive toteutui. - Kaikki toiveeni ovat toteutuneet.
Tiedän, että Jumala myös antaa minulle uskomattoman vaimon.
- Valitset hyvin. - Ei, Jumala tuo hänet.
Kuin Aatamille Eevan. Hän tulee olemaan samanhenkinen ihminen.
Hän tulee ymmärtämään minua puolesta sanasta. En halua -
mitään likaista suhdetta, rakkautta, joka hajoaa.
- Haluatko oman talon? - Tietysti. Se on normaalia.
Talon. Voi, kohta tästä tulee pitkä tarina, kerron pitkään.
- Olin huumeriippuvainen kymmenisen vuotta. Haluan kertoa siitä.
Olin menettänyt toivoni lääkäreihin. Lääkitys ei auttanut.
Kuulin kuitenkin päihdeklinikoista, joten matkustin tänne Krasnojarskiin.
Tanja ja Arkasha tulivat vastaan, toivat tänne ja lukitsivat oven.
He sanoivat minulle: "Nyt saat kaiken tarvittavan avun."
- Tuntuiko sinusta, että sinut oli pidätetty? Lukittiin.
- Ei. Väkisin kukaan ei minua täällä pitänyt.
Mutta täällä oloni helpottui. Joku oli aina lähelläni.
Rupesin huomaamaan muutoksen itsessäni ja pohtimaan, että -
jokuhan on vapauttanut minut näistä kivuista.
Aloin uskoa Jumalaan. Joka päivä näin minussa tapahtuvan muutoksen.
Tutustuin myös muihin, jotka saivat avun.
- Minä säälin heitä kovasti. Erityisesti naisia ja lapsia.
Aiemmin oli lasten kasvatusta, nykyään sitä ei ole.
Ei ole koulussa, eikä missään. Väkisin ei onnistu. Ymmärrättehän?
- Ymmärrän. - Te ymmärrätte tämän itse.
- Minusta ensin vanhempien pitäisi tulla uskoon.
Tämän jälkeen rukoilla lastensa puolesta ja pitää kiinni.
Äidilleni pitäisi pystyttää patsas. Hän on tehnyt vuokseni niin paljon.
Olin neljäntoista, kun isäni kuoli. Meitä oli kaksi veljeä.
Veljeni on minua kolme vuotta vanhempi. Isän kuoleman jälkeen -
aloin juoda, tupakoida ja myöhemmin käyttää huumeita.
Pikkuhiljaa yksi asia johti toiseen.
Äitini harmaantui hetkessä. Isää ei ollut. Sukulaiset kääntyivät pois.
Äitini ei alkanut juomaan tai heittäytymään äärimmäisyyksiin.
Luulen, että hänellä oli aina toivoa sydämessään.
Nyt äitini kukoistaa, me veljet elämme normaalisti.
Emme enää käytä huumeita tai alkoholia.
Pääasia on, että totuimme elämään ilman huumeita. Se on jopa helppoa.
Elämä on hienoa, kun on raitis. Heräät aamulla ja iloitset.
- Jokainen nainen haluaa hyvän perheen, hyvän aviomiehen, lapsen.
Haluaa olla rakastettu. Kaikki niin puhdasta ja valoisaa.
Jokaisella askeleella kuitenkin petyin.
Toiveita oli aina vain vähemmän ja vähemmän.
Aloin jo ajatella, ettei ole väliä -
kuolenko yliannokseen vai siihen, että minut tapetaan.
Jumala tuli elämääni silloin, kun eniten Häntä tarvitsin.
Minulla ei enää ollut paikkaa, mihin mennä.
Nyt meillä on hyvät välit äitinikin kanssa.
- Halusin näyttää aikuiselta.
Sen vuoksi rupesin tupakoimaan ja juomaan hyvin nuorena.
Aloin myös valehdella. Keksin sellaisiakin satuja.
Usein jo itsekin ihmettelin omia valheitani.
Äiti koitti tehdä kaikkensa vuokseni.
Äiti puolusti minua silloinkin, kun hän sai tietää riippuvuudestani.
Toiset sanoivat: Heitä hänet pois. Äiti kehotti menemään hoitoihin.
- Olen menettänyt kaiken huumeille. Aviomieheni, kaiken.
Minut pidätettiin huumeiden hallussapidosta ja -
istuin vuorokauden vankeudessa.
Tuolloin aloin rukoilla koko sydämestäni:-
"Herra, päästä minua vapaaksi, päästä minut. Minä lopetan."
Jumala kuuli minun sekä lapseni rukoukset.
Huumeet ohjaavat elämää ja ovat ihka-aito itsemurha.
Ymmärsin Jumalan voivan auttaa minua.
Tein omat johtopäätökseni.
Jokaisella ihmisellä on vapaus valita, elääkö entiseen malliin -
vai tuleeko Jumalan avulla uudeksi ihmiseksi.
Aina on varaa valita. Vapaata tahtoa ei voi ottaa pois ja -
pakottaa tekemään jotakin.
Ihmisellä on valinnanvapaus ja hän itse auttaa pelastamisessaan.
Kukaan ei ota sitä vaihtoehtoa pois.
- Ketään ei pidetä täällä sidottuna kiinni?
- Ketään ei pidetä käsiraudoilla lämpöpatterissa kiinni.
Pelastumisensa eteen tulee tehdä töitä. Pitää toimia.
- Kukaan ei puolestasi sitä tee, eli pitää itsekin nähdä vaivaa.
- Kyllä. Ehdottomasti. Pelastus ei tule helposti.
Huumeriippuvaisella on vanhoja tapoja, -
joista on hyvin vaikea päästä eroon.
Tietysti rukoukset ja Raamatun lukeminen puhdistavat, mutta -
lisäksi pitää nähdä hyvin paljon vaivaa pelastuksensa eteen.
Mistään ei voi päästä eroon ilman, että tekee töitä sen eteen.
Rukouksissa usein kysyn neuvoa päätöksiini liittyen.
Kuuntelen sydämeni ääntä. Jumalalta saa vain hyviä neuvoja.
"...Kun mies näki Pietarin ja Johanneksen menossa temppeliin,-
hän pyysi heiltä almua. Pietari loi katseensa häneen, -
samoin Johannes, ja Pietari sanoi " Katso meihin".
Mies katsoi tarkkaavasti odottaen saavansa heiltä jotakin.
Mutta Pietari sanoi: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole, -
mutta mitä minulla on, sitä minä sinulle annan.
Jeesuksen Kristuksen nimessä: nouse ja kävele."
"Hän hypähti pystyyn, seisoi jalkojensa varassa ja käveli."
- Milloin tunsit, että Jumalan sanoo juuri sinulle: "Nouse ja kävele"?
Pitää olla myös rohkeutta, kuunnella, nousta ja kävellä.
- Milloin?
Pääsin yliopistoon. Aloin käyttää heroiinia.
En tiennyt, mitä tehdä. Olin täysin kadoksissa.
Samassa talossa, jossa asuin, oli vieroitusklinikka. Asunto.
Siihen kokoontui nuorisoa. Päätin käydä katsomassa.
Kuuntelin, puolestani rukoiltiin.
Jo seuraavana päivänä pääsin irti. Tämä oli ihme.
Syntyi toivo. Aloin itsekin rukoilla.
"Herra, sinä olet suojani, kunniani ja pelastukseni."
"Taivaaseen saakka kuuluu, että olemme onnellisia."
"Emme voi tätä salata ja olla tanssimatta ja huutamatta."
"Tämän teki meille taivaallinen viini."
"Tämä on ihmeiden ihme."
"Meidän Jumalamme, Jeesus Kristus on noussut kuolleista."
"Hän juotti meille viiniään ja meistä tuli maailman suola."
- Kerran tapasin pihalla ihmisiä, joiden tiesin aikaisemmin -
käyttävän huumeita. Kävelin heidän luokseen.
He olivat täysin muuttuneita ihmisiä, niin onnellisia.
Veljekset olivat poissa vain parisen viikkoa. Katsoin heitä.
He olivat niin iloisia! He eivät kiroilleet. vaan puhuivat Jumalasta.
Heitä ei voinut ennen muuttaa kukaan, ei miliisi, eikä oma äiti.
Periaatteenani oli: älä usko, älä pelkää, äläkä pyydä.
Moni ihminen elää tämän periaatteen mukaisesti.
Ensin, kun tapasin heidät, ajattelin heidän olevan seonneita.
Tajusin, että minähän olen seonnut. Minulla ei ole päämäärää elämässä.
- Olin hyvin ärtyisä ja ylpeä. Siihen vaikutti myös ympäristö.
Kiusasin heikompia. Tunsin vihaa yhteiskuntaa kohtaan.
Vihasin ihmisiä ylipäänsäkin.
Tunsin vihaa läheisiäni ja täysin tuntemattomiakin ihmisiä kohtaan.
Tiesin kuolevani pian.
Jossakin sisimmissäni halusin muuttua. En tiennyt miten.
- Jumala on rakkaus ja kaikki ihmiset ovat pohjimmiltaan hyviä.
Olemme vain vetäneet naamiot kasvoillemme.
Kun tapasin kristittyjä, kuuntelin, mutta en uskonut heitä.
Ajattelin, ettei sellaista vain tapahdu, että elämä muuttuisi.
Vuosi sitten, toukokuussa, istutimme perunoita ja tapasin -
pihalla kavereita korjaamassa autoa. Tervehdin heitä.
He kysyivät, miten menee. Yksi heistä, Denis, kääntyi ja sanoi: -
"Jeesus rakastaa sinua". Tämä jäi kaivamaan mieltäni kovasti.
Parin viikon kuluttua he kävivät kaupungissa evankelioimassa.
Kun tuli kutsu katumusrukoukseen, halusin tulla eteen, mutta -
jäin kuitenkin istumaan. Vieressä istuva mies yhtäkkiä sanoi:
"Mene, sinä tarvitset sitä". Minä menin.
Pikkuhiljaa luin Raamattua, henkeni oli uudestisyntynyt.
Päihdeklinikassa on omat säännöt. Pitää käydä rukouksissa ja -
noudattaa paastoa.
Nyt, kun tulee uusia klinikkaan, itsekin kehotan heitä: -
"Rukoile, lue Jumalan sanaa ja Hän muuttaa sinut".
Minulla on ystävä, jolla on hyvin varakkaat vanhemmat.
Hänellä oli kaikki. Isä oli valmis maksamaan kaiken.
Hänet haluttiin lähettää jopa Pohjoisnavalle.
Ymmärrän nyt, että irti pääseminen on henkistä, -
mihin tahansa sinut lähetetäänkin.
Itsekin olin muuttanut Irkutskiin. Halusin ympäröidä itseni uudella.
Hankin itselleni uusia ystäviä ja uuden työpaikan.
Lopputuloksena oli ikävystyminen ja taas sama kuvio kuin ennenkin.
- Eli pelastus ei ole kiinni maantieteellisestä sijainnista.
- Uusi elämä alkaa vain Jumalan avulla.
Näin ihmisille tapahtuvia ihmeitä. Raamattu-tunneille saapuessaan -
osa tulkitsee Raamattua niin taitavasti, että minä sitä lukeneena häkellyn.
Jumala auttaa ihmistä kasvamaan ja ymmärtämään asioita.
Tapahtuu ihmeitä. Jumala parantaa ihmisiä.
Hän pystyy tekemään muutoksia ihmisessä henkisesti ja fyysisesti.
Hän voi muuttaa luonteemme.
Hän pystyy poistamaan huonoja tapoja, joista ei yksin pääse eroon.
Hän näyttää miten Hän pysty parantamaan huumeriippuvuudestakin.
Hän pystyy parantamaan mielemme ja ajattelutapamme -
sekä vuorovaikutuksemme meitä ympäröivän maailman kanssa.
Tapamme nähdä maailma muuttuu.
Hän haluaa meidän olevan terveitä, kokonaisia ja pysymään totuudessa.
- Jeesuksen Kristuksen ja Pyhän Hengen nimessä. Aamen.
- Pitää kasvaa henkisesti entistä enemmän ja auttaa toisia.
Kasvaa kärsivällisyydessä. Silloin Jeesuksen tuntemus moninkertaistuu.
Näin emme jää ilman hedelmää.
Käsinkirjoittajat: Valentin Kazerksi ja Larisa Kazerskaja
Ohjaaja: Larisa Kazerskaja
Kameramiehet: Vladimir Makarov, Valentin Kazerski,
Viktor Tkachuk, Dmitri Burenok, Larisa Kazerskaja, Sergei Jermak
Editointi: Larisa Kazerskaja
Alkumusiikki: "Kun yrttitarhasta polku". Esittäjänä Viktor Klimenko,-
säveltänyt C.G.Liander, sanat Larisa Kazerskaja
Elokuvaan osallistui kitaristi Elisei.
Tuottaja: Valentin Kazerski
Suomennos: Rusana Mantere