o
Missä sinä olet?
Suunnittelin elämääni vain muutamaksi kuukaudeksi eteenpäin.
En voinut suunnitella elämääni edes vuoden päähän.
Ei ollut pelkoa, ei kyyneleitä.
Pysyin rauhallisena ja iloisena ihmisenä.
Se, että kuolen, ei harmittanut minua.
En vain suunnitellut elämääni kuin enintään vuoden päähän.
Mikä ei mahtunut tulevaan vuoteen, sitä ei ollut minulle olemassa.
Koska ei ollut järkeä suunnittella, minun oli kuoltava.
Suurempi kuin pahan valta, en palvele muita jumalia
Näytit minulle tien, minulla on toivoa
Tulen Kristuksen kirkkauteen
katson Häntä silmiin
Jeesus pelasti minut kuolemalta ja antoi vapauden
Kunnia Korkeuksissa
Parantumista janoaville
Noin 14-15 vuoden iässä minulla diagnosoitiin leukemia.
Makasin kirurgisella osastolla, siellä oli yhdeksän telttaa
Se oli hyvä kliniikka, mutta kaikki potilaat kuolivat silmieni edessä.
Ainoastaan minä jäin henkiin.
Kysyin myöhemmin sairaanhoitajilta muista potilaista
Tunsin kaikki potilaat nimeltä. Ketään muuta ei jäänyt henkiin.
Hauskinta on se, että minulle usein sanottiin:
"Tulet elämään pitkään."
Aina kun joku kuuli minusta, niin hän sanoi niin.
Se oli joku kansanenne.
Nauroin aina noille sanoille, sillä tiesin kuolevani.
Kerran mustalaisnainen, ennustaja tuli luokseni kadulla
Hän lausui: "Olet sairas, mutta sinä tarvitset rukouksia."
Ihmettelin tätä. Sitten tulin toiseen kaupunkiin
tuntematon ihminen lausui minulle:
"Kristittyjen tulisi rukoilla puolestasi."
Suostuin siihen sydämessäni, mutta en tehnyt asialle mitään.
Kolmannessa kaupungissa ihmeparantaja muslimi sanoi minulle
"Ainoastaan kristittyjen rukoukset tulevat parantamaan sinut.
Rohtoni eivät voi auttaa sinua."
Hänellä oli kaikenlaisia kasveja, joilla oli parantavia vaikutuksia.
Hän oli hyvä mies, erikoistunut kasveihin.
Sanoin hänelle: "Tehän olette muslimi, voitte rukoilla puolestani."
Hän vastasi:" Voin rukoilla, mutta se ei auta."
"Ainoastan kritittyjen rukoukset voivat auttaa sinua."
Näin kolmessa eri kaupungissa kolme riippumatonta ihmistä
lausuivat kaikki samat sanat. Ihmettelin asiaa syvästi.
Myöhemmin tapasin uudestisyntyneet kristityt.
He sanoivat minulle rauhallisina:
"Ei ole mitään pelättävää diagnoosissasi."
"Monet paranevat kirkoissa.
Kun seurakunta rukoilee puolestasi, Jumala voi parantaa sinut syövästä."
Tämä tieto ei enää yllättänyt minua.
Olin jo valmis vastaanottamaan kristittyjen parantavan rukouksen.
"Riemastutit sieluani, Luojani. Laulan ylistystä, Herralleni."
"Paransit sieluni, Isäni, olet Luojani."
"Teit sieluni riemulliseksi, laulan Sinulle ylistystä."
"Tekosi ovat suuret, Isäni. Olet Luojani."
Seitsemän vuoden kuluttua tapasin todellisia kristittyjä.
He kertoivat minulle hyvin perusteellisesti Jumalasta
ja antoivat minulle Raamatun. He toivat minut kirkkoon,
siellä Jumala paransi minut.
Ymmärsin yksinkertaisesti, että Jumala päättää, mitä tarvitsen.
En epäillyt, etteikö Hän voisi parantaa minkä tahansa sairauden.
Tiesin, että Hän voi herättää kuolleista.
Se ei olisi minulle mikään ihme.
Mutta se kysymys, tarvitsenko parantumista vai onko aikani tullut
jätin sen Herran päätettäväksi.
Taivas odottaa minua.
Ilo, ei maallinen, odottaa minua.
Tapaan Jeesuksen Kristuksen, Pyhän Hengen, Taivaan Isän.
Ja seppele, tietysti seppele. Sen Isä on valmistanut minulle.
Kaupunki odottaa, ylitse maallisen kauneuden.
Kaikkialla enkeleitä, kaikkialla kukkia.
Minulle rakkaiden ja kalliiden ystävien kasvot.
Ja Pelastaja seisoo ovien juurella.
Ja seppele, tietysti seppele. Sen Isä on valmistanut minulle.
Tapaan Johanneksen, Pietarin ja pyhiä loputtomiin.
He tulevat ja halaavat minua.
Iloni siellä on loputon.
Ja seppele, tietysti seppele. Sen Isä on valmistanut minulle.
Olga Magai: Seppele.
Olin ihmeissäni, kun katumusrukouksen jälkeen,
en ainoastaan saanut Pyhän Hengen kastetta,
vaan olin myös parantunut.
Olin niin yllättänyt, etten edes osannut iloita.
Kun tunnet Jumalan, haluat nopeasti Hänen luokseen.
Nyt minä sain jäädä vielä tänne.
En iloinnut parantumisestani, vaan syntieni anteeksisaamisesta.
Iloitsin, että olen uusi ihminen. Tulen elämään ikuisesti.
Enää ei ole merkitystä, olenko täällä terve vai sairas.
Olin parantunut 22 vuotiaana. Sairastin seitsemän vuotta.
Diagnoosini oli varmistettu tärkeimmissä kliniikoissa.
Tässä ei siis voi olla virhettä. Se oli ihmeparantuminen.
Jumala antoi minulle kaksi tervettä poikaa.
Lääketieteellisesti se todistaa, että olen kokonaan parantunut.
Kyseessä ei ole sairauden remissio eli viivästyminen.
En parantunut ainoastaan leukemiasta,
vaan kaikista sivusairauksistakin.
Kiitän Jumalaa siitä, että voin hyvin. Se on ihme.
Mutta se ei ollut päätarkoitus matkallani Jeesuksen luokse.
Tärkeintä on, että saan tuntea Jumalan ja olla uusi ihminen.
Voin tehdä jotain hyvää maanpäällä.
"Olet toivoni ja siunaukseni. Elän rakkaudestasi."
"Kiitän Sinua Jeesus rakkaudestasi minua kohtaan."
Heti rukouksen jälkeen aloin elää terveen tavoin.
En edes kiinnittänyt itse asiaan huomiota.
Immuniteettini parani heti. En enää sairastellut.
Aloin juosta nopeasti, tehdä monia asioita.
En ajatellutkaan, mitä minulle on tapahtunut.
Unohdin kokonaan, että olen ollut sairas.
Aloin pohtia, olenko tullut terveeksi.
Yllättäen kuukauden päästä parantumisestani
löysin paljon käyttämättömiä lääkkeitäni, pillereitä.
Katsoin lääkkeitä, enkä voinut muistaa, mitä ne olivat.
Unohdin, mitä ovat pillerit, ja miksi ne ovat olemassa.
En voinut muistaa, miksi lääkkeitä kutsutaan.
Viiden minuutin päästä muistin, että olen päivittäin ottanut niitä,
juonut lääkkeitä ja kantanut niitä varmuuden vuoksi mukanani.
Silloin muistin, että minulla oli monia sairauksia, joihin sain
paljon apua näistä pillereistä.
Sitten ymmärsin, etten käytä enää näitä lääkkeitä.
Se merkitsee sitä, että olen terve.
Kuukauden päästä parantumisesta oivalsin olevani terve.
Koska olen käynyt sata kertaa gammasäteilyssä,
immuniteettini oli tuhoutunut, muistini oli kärsinyt.
Minua lääkittiin niin hyvin, että tuhottiin lähes koko elimistöni.
Ylläpidin elimistöäni pillereillä ja suojauduin infektioilta.
Syöpä ei ollut siihen syyllinen, vaan sivuvaikutukset, sairaudet.
Kun syöpä ja kaikki sivuvaikutukset katosivat,
katosi tarve käyttää mitään lääkkeitä.
Todisteet ovat painavia.
Vuoden päästä parantumisestani synnytin ensimmäisen poikani.
Jokainen lääkäri voi sanoa, että tilassani
synnytys olisi merkinnyt minulle varmaa kuolemaa.
Jos en olisi parantunut, olisin kuollut synnytyksen jälkeen.
Jäin henkiin ja synnytin terveen lapsen.
Se merkitsee täydellistä parantumista.
Pian sen jälkeen synnytin toisen pojan.
Kumpikin ovat edelleen terveitä. He ovat tieteellisiä todisteita.
Lopetin terveyteni murehtimisen. Jokin kiinnosti enemmän kuin elämä.
Heti katumusrukouksen jälkeen suuri riemu täytti minut.
Tunsin, kuin olisin tullut uuteen, suureen maailmaan,
jossa kaikki on hyvin mielenkiintoista.
Olin ymmälläni Jumalan rakkauden täyteydestä.
Täytyin sellaisella rakkaudella, että rakastin jokaista ohikulkijaa.
En tiennyt, kuinka ilmaista rakkauttani: Ketä halata,
kenelle ojentaa tuoli tai käteni.
- Halusitte auttaa köyhiä, juoppoja, joita ette ennen huomanneet.
- Kyllä. Rakastin heitä kaikkia. Enkä osannut auttaa.
Etsin heitä kaduilta ja yritin tehdä heille jotakin hyvää.
Se näkyi kasvoistani, sillä ihmiset katsoivat minua
ihmetellen, miksi hymyilen kaikille vastaantulijoille.
Täytyttäni rakkaudella ja riemulla syvennyin Raamattuun,
joka yhtäkkiä alkoi avautua minulle.
Luin yötäpäivää, ja luin kaiken. Uskoin ymmärtäneeni kaiken.
Tapaaminen Kristuksen kanssa, Hän on aina lähelläni.
Kutsun Häntä "siksi, joka näkee minut."
Tunsin koko ajan, kuinka joku katsoo minua taivaasta.
Nyt tiesin katsojan olevan Kristus.
Tapasin Hänet, jonka olin koko ajan tuntenut lähelläni.
Tiesin Hänen olevan Jumalan Poika, joka rakastaa minua,
ja jolla on minun kohdalleni suunnitelmia.
Henkilökohtainen tapaaminen Kristuksen kanssa oli ihmeellinen.
Minulla oli Kristuksen kanssa jatkuva dialogi.
Jeesus käveli vierelläni kadulla, seisoi kanssani huoneessa.
Näin Hänet hengellisin silmin.
Olin koko ajan Hänen kanssaan yhteydessä,
ja se vei kaiken aikani.
Kaikki muu menetti mielenkiintoni.
Olga Magai: "Hän on se"
Hän on se, ketä odotamme.
Hän on se, ketä rakastamme.
Hänelle koko elämän antaen
saavumme siellä iankaikkisuuteen.
Siellä ei ole orpoja tai leskiä.
Ei kuulu itkua eikä valitusta.
Ei ole kiireitä eikä hätää.
Siellä ei ole edes yötä, kuuletko?
Halleluja, Aamen.
Ei ole enää surua ja pelkoa.
Kaikki kipu ja odotus ovat poissa.
Hänhän on jo pelastanut meidät.
Hän kärsi meidän tähtemme.
Saavu Kristus, saavu.
Odotamme sinua ja uskomme.
Tule sydämiimme. Ovet ovat avoinna.
Halleluja, Aamen.
Hän odotti kauan, että avaan sydämeni ovet
ja alan puhua Hänen kanssaan.
Kun avasin oveni, Hän tuli luokseni ja puhui.
Kaikki oli niin selvää ja kirkasta.
Niin kauan kuin käännyin pois Hänen lähestyessään,
Hän ei voinut keskustella kanssani. Samoin muutkin ihmiset.
Jos he seisovat selkä Häneen päin tai torjuvat Hänen sanansa,
he eivät voi tulla tähän maailmaan ja puhua Kristuksen kanssa.
Jokainen voi olla Kristuksen lähellä ja puhua Hänen kanssaan.
Tämä ilo on tarkoitettu jokaiselle, kunhan me avaudumme Hänelle.
Jokaisen tulee jättää turhuudet ja avautua Kristukselle kokonaan.
Parantuminen on nykyisin ihmisille kaikkein tärkeintä.
Sairastuessaan kuolemanvakavasti, he ovat valmiita antamaan kaiken
tullakseen jälleen terveeksi. Jopa sielunsa, kunhan paranee.
Mitä sanoisitte parantumista janoaville?
Tänään on paljon sairaita, joille parantuminen on välttämätöntä.
Parantuneena kristittynä ymmärrätte tilanteen.
Sen jälkeen, kun Jumala paransi minut syövästä.
Ihmisellä voi olla erilaisia tilanteita ja voimme sairastella.
En muista nyt parantumisten määrää, jotka olen kokenut,
sen jälkeen, kun Jumala paransi minut syövästä.
Minulla oli kroonisia sairauksia ja traumoja. Oli monia parantumisia.
Parantumista tarvitaan koko ajan ja kaikessa. Ei ainoastaan ruumiin,
vaan sielun ja hengen parantumista.
Tarvitsemme kokonaisvaltaista ihmisen parantumista.
Se oli Kristuksen tärkein suunnitelmä täällä maanpäällä.
Hän otti ristillä kantaakseen syntiemme lisäksi heikkoutemme.
Hän otti sairaudet. Hän ei siis halua meidän sairastavan,
samoin kuin Hän ei halua meidän tekevän syntiä.
Jos emme ota parantumista uskossa vastaan, Kristus suree.
Kannamme itse taakkamme, vaikka se ei ole Jumalalle mieleen.
Kaiken sairastumisen takana on ihmisen epäusko, synti tai
paholaisen tai ihmisten valhe, sairauksien aiheuttajina.
Jos otamme kaikki syyt pois, Jumala tarvitsee terveitä ihmisiä.
Terveet voivat tehdä paljon hyviää. Tulee parantua.
Tulee kulkea kohti parantumista, pyytää terveyttä.
Ei sen taritse tapahtua käsillä siunauksen yhteydessä
tai olla ihme. Jumala voi parantaa hiljaa, päivittäin.
Jos uskotte ja pyydätte, Jumala on aina lähellä.
Jumala voi parantaa minkä tahansa sairauden.
Hän voi jopa herättää kuolleista, luoda ihmisen tomusta.
Hänelle ei ole suuri teko uudistaa solut ja parantaa luotunsa.
Hän voi parantaa jokaisen ihmisen. Tulee uskoa parantumiseen.
Tulee kulkea kohti parantumista.
Jumalansanan opetuksessa tulee korostaa parantumista,
ja opettaa ihmisille uskoa parantumiseen.
Siihen tulee erikoistua, sillä se on tärkeä asia.
Ei kuoleman pelossa, vaan toivossa, että voi tehdä paljon hyvää,
jotta voi palvella täysipainoisesti lapsia ja tulevia sukupolvia.
Parantuminen on tärkeää, ja Jeesus todella haluaa sitä.
Jos emme parane, olemme itse syynä siihen epäuskossamme.
Synti ja tietämättömyytemme, että voi parantua ovat syinä siihen.
Ihmisten tulee tietää, että Kristus on parantaja. Hän on elämä.
Hän on ilo. Jokaisen sairaan riippumatta tämän kirkkokunnasta,
jopa ateistin tulisi mennä hakemaan Kristukselta terveytensä.
Entä Jobin tai apostoli Paavalin kärsimykset? He kiittivät niistä.
On monia tosikristittyjä, jotka näkevät sairaudet koettelemuksina.
Jobilla kuin Paavalillakin sairaus oli Jumalan palvelusmuoto.
Se ei johtunut heidän synneistään. He ottivat sen vapaaehtoisina.
Kuten Jobi, joka lopulta otti sairauden rauhallisena vastaan
ja lausui hyviä sanoja Jumalasta, oli uskollinen.
Jobi taisteli Saatanaa vastaan. Jumala taas iloitsi hänestä
ja kehoitti katsomaan, minkälainen palvelija Hänellä on.
Saatana väitti, ettei ihminen voi rakastaa Jumalaa syntisenä.
Hän väitti Jumalan ostaneen Jobin uskollisuuden.
Siksi hän kehotti ottamaan Jobilta kaiken maallisen pois,
jotta näkisi, siunaako Jobi Jumalaa kärsimystensä jälkeen.
Jobilta otettiin kaikki, lapset ja terveys.
Jobi kuitenkin siunasi Jumalan. Saarnan ytimessä oli se, että
ihminen voi rakastaa Jumalaa. Ihminen kannattaa pelastaa.
Ihminen tulee tuoda Jumalan luokse. Uskon, että silloin ratkaistiin,
kannattaako Kristus lähettää maan päälle.
Kannattaako ihmiskunta pelastaa? Voiko syntinen rakastaa Jumalaa?
Jobi oli uuden testamentin ihminen. Hän saarnaa, että
ihminen voi rakastaa Jumalaa riippumatta olosuhteista.
Hän ei ole ostettu, vaan sydämessä on vielä potentiaalia rakkauteen.
Jopa menetyksissä ja sairauksissa. Tässäkin takana oli synti.
Se ei ollut Jobin, vaan yleisesti ihmiskunnan synti.
Ihmiskunta voi parantua ja rakastaa hengellänsä Jumalaa.
Kärsimyksen syynä on synti. Jumala ja Paholainen riitelivät
synnistä, vapautuksesta ja Jumalan rakastamisesta.
Jobi oli siinä välikappaleena, joka todisti, että
ihmisen puolesta kannattaa taistella.
Hän todisti sen horjumattomuudellaan.
Jumalan suunnitelmassa oli Jobin parantaminen.
Paavali oli meidän kaltainen ihminen, jolla jokin luonteenpiirre
saattoi olla Jumalan yhteyden tiellä.
Sairaus soti jotakin hänen syntiään, ylpeyttä vastaan.
Sairauden ensisijainen syy ei ole Jumalan tahto, vaan synti.
Ihmiskunnan synnit ovat sairauden takana, eikä Jumalan tahto.
Jumala voi reagoida meihin ja auttaa sairauksienkin avulla.
Mutta silloin me annamme suunnan, eikä Jumalan tahto täysin toteudu.
Jumala antaa meidän joskus sairastaa, koska se voi olla
meidän asettamamme ehto, joka voi tuottaa hyvääkin.
Jumala haluaa aina parantaa.
Parantumista Janoaville
Irina Kosjugin todistus
Juontaja: Valentin Kazerski
Ohjaaja: Larisa Kazerskaja
Kuvaus: Dimitri Poljakov Keijo Palonen, Valentin Kazerski
Editointi: Larisa Klarina
Laulut "Seppele" ja "Hän on se" esitti: Olga Magai
Ohjelman tuottaja: Valentin Kazerski
Käännös: Vlada Wahlstén