o
Missä sinä olet?
Viimeiset lintulaumat lähtivät etelään lämmön ja auringon perässä.
Kun sataa ja tulee, ei ulkona ole mukava juoksennella.
Siksi mekin lähdemme kotiin. Onko jokaisella meistä lämmin koti?
Onko edes kattoa pään päällä? Minkälainen tuuri kenelläkin kävi.
Toisella on talo, toisella ei ole mitään.
Enhän minä siitä. Missä sinä olet sielun lämpö? Missä sinä olet
toivon ja uskon aurinko? Missä on sydämemme kesä?
Lämmön ja auringon perässä
Älä lähde auringon ja lämmön perään. Käänny ympäri.
Tulee etsiä kolo maasta talvea varten.
Olemmeko ressukoita? - Kuka muukaan.
Luuletko, että hänen pussissaan on ruokaa? - Kyllä. Makkaraa.
Hei täti Larisa. Kenties löydätte pikkuveljeni Pavelin.
Erityiset tuntomerkit: pieni, laiha, suuret harmaat silmät,
vaaleanruskeat hiukset. Hänen yllään oli harmaa takki.
Harmaa takki ja harmaat silmät. Aivan kuin harmaa varpunen.
Minne lensit ressukka? Vastaa. - Vielä yksi ressukka.
- On varmaan ihanaa, kun on siivet. Voi vain lentää.
- Haluatko muuttua lepakoksi?
Vieraalla maalla, siellä jossakin, sinä lentelet.
Keräät maasta murusia. Oi, rakas veljeni, et kotiin palaa.
Tiedä et, missä on kotisi. Vei sinut maailma sinne,
kuin hiukkasen vievät meren aallot. Vei suuriin kaupunkeihin,
vei suureen suruun. Etkä tiedä, missä on kotisi.
- Kuka on pummi? - Ihminen, jolla ei ole kotia.
- Minulla ei ole nyt kotia. - Entä tällä nukkuvalla ihmisellä?
Antakaa hänen nukkua. - Kotini on täältä kaukana.
- Irkutskissa. Tuhannen kilometrin päässä.
- Olemme samasta kaupungista kotoisin.
- Minäkin olen sieltä Viherin kylästä.
- Kuinka päädyit tänne? - Noin vaan.
Karkasin kotoa ensin Taishetiin. Matkustelin siellä.
- Karkasitko yksin vai kutsuiko joku sinut mukaansa?
- Poikien kanssa. - Onko sinulla joku?
- Kaksi veljeä ja sisko. - Asuvatko hekin kadulla?
- Ei, vaan kotona. - Minulla on veli täällä.
- Karkasitteko yhdessä? - Emme karanneet. Äiti juo.
- En muista isääni. Hänet tapettiin.
- Isäni kuoli, kun olin viisi- vuotias. Äidin nimi on Daria.
- Karkasin lastenkodista. - Miksi?
- En itsekään tiedä syytä.
- Poika-parka. - Älä häiritse.
- Tipuin tänään kerrostalosta. Se on lähellä lentoasemaa.
- Mitä teit siellä? - Halusin nukkua.
- Nukuimme katolla. Sinne tuli joku nuori mies. Lähdimme häntä
karkuun. Hän uhkasi heittää meidät alas katolta.
Kiipesin tikapuita alas. - He lähtivät perääni.
Liukastuin pimeässä ja tipuin. Talojen välissä oli aukko.
Tipuin siihen. Juutuin, ja minut saatiin ylös.
- Lasten on vaarallista elää katolla.
- Pidän katoista. Lämmintä, kuivaa ja kiinnostavaa.
Muistatko, kuinka elimme viulistin katolla suuressa kaupungissa?
Viulustilla oli makeita leipiä. - Mutta ei juustoa ja makkaraa.
- Elimme kengissä. - Ei vaan pienessä varastossa.
- Olipa kerran kengät vaatekomeron nurkassa.
Koroissa ei ollut enää yhtäkään lappua.
Eikä ollut kengännaruja, vaan osasivat ne kertoa satuja
ja laulaa lauluja. Kengissä elivät poloiset pienet hiiret.
Hiirillä oli ahdasta kengässä. Eikä heillä ollut paljoa ruokaa.
Mutta osasivat he ulkoa lauluja ja satuja.
Soitin päivät pitkät viulua. Musiikki rauhoitti ihmiset kadulla.
Kuka itki, kuka kärsi ja missä? Varas ei silloin varastanut,
ja valehtelija puhui totta. Eikä kukaan tehnyt virheitä.
- Tulee olla järkeä. Mitä sen jälkeen tapahtuu?
Lähdetkö kotiin, kun tulee kylmä? - En, vaan kellariin.
Talvella kellarissa on lämmin. - Kellari ei ole koti.
- En kiirehdi kotiin. - Tottuuko ihminen kaikkeen?
- Tietysti.
- Kaksi-vuotias. Julia niminen. - Dimitrij.
- Entä mikä on nimesi? - Leena.
- Onko Juulia sisarenne? - Ei, vaan tyttäreni.
Hän on kaksi vuotta ja kolme kuukautta vanha.
- Kuinka jouduitte Krasnojarskin kaduille? - Irkutskin alueelta.
Tulin äitini luoksi. Hän eli silloin kommuunissa.
Hän teki vahtimestarin töitä. Sitten jotakin tapahtui.
Muutimme kellariin tyttäreni kanssa. Poika syntyi täällä.
- Minulla ei ole ketään. Kun lähdin sairaalasta, minulla
ei ollut mitään. Ei edes vaippoja. Ihmiset auttoivat minua.
Äitini on itsekin lastenkodista. Isoäiti ei ota meitä vastaan.
- Äitisi siis kasvoi lastenkodissa. - Kyllä. Äiti oli viiden vanha, kun
hänet haettiin lastenkotiin. - Miksi hänet vietiin sinne?
- Isoäitini oli juoppo. Äitini ja hänen veljensä vietiin pois.
Veli katosi. Äitini etsii häntä jatkuvasti.
- Kuinka vanha äitisi on? - 42 vuotta vanha.
- Kuinka vanha olet? - 19-vuotias.
- Lapset pois kellareista. Kellarit ovat hiiriä varten.
Apua! Katso, kuka siellä kellarissa on. Pakoon!
- Missä isä on? - Lähdimme Tomskiin. Siellä hän
pahoinpiteli minua. Lähdin hänen luotaan odottaessani lasta.
Tulin tänne neljäs elokuuta, ja synnytin kymmenes päivä aamulla.
- Ketä nämä tytöt ovat? - He ovat siskojani.
- Toinen on 13-vuotias, toinen 11 vuotta vanha. He lähtivät nyt
kerjäämään. Heidän pitäisi ostaa leipää. He eivät käy koulua.
- Onko sinulla koulutusta? - Seitsemän luokkaa.
Sitten minulle tuli kiire naimisiin. Karkasin kotoa.
- Taidamme nähdä harhoja. Hän ei näytä ollenkaan kodittomalta
kissalta. Hän taitaa asua kotona, missä on pehmeät sohvat.
- Onko vaikea koota rahat ruokaan?
- Kaikki eivät anna rahaa. - Jotkut kiroilevat ja jopa
lyövät meitä. Kerran vanha mies alkoi ahdistella siskoani.
Jotkut taas antavat jopa 400-600 ruplaa talvisin.
Jos meillä olisi rahaa ruokaan, emme kerjäisi. Se on häpeä.
Ei ole muita vaihtoehtoja. Enhän mene varastamaan.
Keräsimme koko yön pulloja. Palautimme ne, ja ostimme jauhoja.
- Olet Olga. Kuinka vanha olet? - 13-vuotias.
- Oletko joskus käynyt koulua? - Kaksi vuotta sitten.
- Osaatko kirjoittaa. Entä laskea? Haluaisitko käydä koulua?
- Onnittelen teitä kaikkia siitä, että olette ottaneet ensimmäisen
askeleen aikuisuuteen. Teille kävi tuuri. Mielestäni tämä on kaupungin
ja koko maan paras koulu.
- Synnyimme maailmaan elääksemme onnellisina.
Soittaaksemme lauluja, elääksemme ystävinä.
Lahjoittaaksemme toisillemme hymyjä.
- Koulu on aina koettelemus. Nyt tulee niistä ensimmäinen.
Tuletteko opiskelemaan hyvin? - Kyllä!
- Tänä vuonna sosiaaliviranomaiset suostuivat laittamaan sisareni
sisäoppilaitokseen. Viikonloppuisin he saisivat tavata äitiään.
- Lähtisitkö sisäoppilaitokseen? - He haluavat. Äiti pitää
vielä ympäripuhua. - Haluatko kouluun?
- Osaatko lukea? - Huonosti.
- Osaat kuitenkin vähän. Mitä muuta haluaisit oppia?
- Elämään hyvin. - Jotkut ihmiset valittavat, että
heidän asuntonsa on pieni. - Kumpa saisimme vain kodin.
Väkijoukkoon on hukkunut yksi. Ja siinä on kohtalo olla orpo,
jota väkijoukko ei huomaa. Hän ryysyissään seisoo,
ja kaupunki on katoista kellareihin niin suuri, niin vieras.
Ikkunoista kuuluu musiikkia. Ja kuinka siellä onkaan kaunista.
Ikkunanjuurella voi unelmoida, että hänellekin löytyy koti.
Äiti ottaa hänet syliinsä. Syli on niin lämmin.
Enkelit laulavat, heidän kanssaan äti,
siellä taivaassa, ja valo laskeutuu, ja sammuu.
Lumihiutaleet lensivät kiemurellen, ja jos ne voisivat lämmittää,
mutta sitä he eivät osanneet. Eikä kukaan häntä lämmitä.
Ihailla kirkkaita näyteikkunoita. Vieraalla joukolla ei ehdi juhliin.
Virtaa musiikkia ja valoa. Ja kuinka siellä onkaan kaunista.
Ja voi jopa hetken unelmoida, että hänellekin löytyy koti.
Äiti ottaa hänet syliinsä. Syli on niin lämmin.
Enkelit laulavat, heidän kanssaan äti,
siellä taivaassa, ja valo laskeutuu, ja sammuu.
Kylmä on valo, ja kylmiä ovat valot. Suljetut talot.
Vain näyteikkunat ylpeinä. Väsyneinä ihmiset niissä taloissa
istuvat ja nukkuvat itseään varten. Ja tämä alkaa olla kohtaloa.
Ja sammuvat valot ja musiikki. Korea valo sammuu sisällä.
Eikä enää kannata unelmoida, että hänellekin löytyy koti.
Siellä äiti ottaa sinut syliinsä. Syli on niin lämmin.
Enkelit laulavat, ja heidän kanssaan äti,
siellä taivaassa, ja valo laskeutuu, ja lohduttaa.
Enkelit laulavat, ja heidän kanssaan äiti, siellä taivaassa.
Ja valo laskeutuu, lohduttaa, eikä sammu.
- Kuinka pörröinen. Syötkö karkkia? Minne lähdit? Karkasit.
Jos olisin orava, en tarvitsisi ulkotakkia.
Oma pörröinen häntä voisi lämmittää kuonoa.
Eläisin lämmössä ylhäällä kuivassa puun kolossa.
Ole vaikka hämähäkki, sinulle aukko on koti.
Älä kadehdi, kaikki näyttä hyvältä vain päältä päin.
Älä kadehdi hämähäkkejä tai hiiriä. On huonoa olla koditon kissa.
Missä oletkaan kirjoilla?
- Hän sanoi kissa. Missä on kissa? - Älä hätäile. Kyse on kirjoista.
Oletko kirjoilla jossakin? - Mitä se on?
- Ilman rekisteröitymistä et ole hiiri.
- Emme ole täällä kirjoilla vaan Irkutskissa vuoden ajan.
- Ette saa mitään tukea ilman rekisteröitymistä.
- Lähdemme huomenna Tomskin alueelle, missä olemme kirjoilla.
Toivomme saavamme lapsilisää ja saada hänet rekisteröityä.
- Ei voi elää ilman papereita. Ottaako siellä isä hänet vastaan?
- En tiedä. Katsotaan. Saamme edes hänelle paperit tehtyä.
- Mistä kristityt tuntevat teidät? - Käymme kirkoissa.
Emme ole kastettuja. Katolilaiset haluavat kastaa meidät.
Myöhemmin pappi kertoi, että lapsen tulee olla 2 kuukautta vanha.
Eilen hän täytti kuukauden. - Vielä kuukausi aikaa.
Kannattaa mennä kasteelle, kun uskoo Jumalaan.
- Uskomme Jumalaan. - Kuinka onnelliset kasvot.
Tyytyväinen. Näkee hyviä unia. Söi hyvin, ja voi hyvin.
Hänelle tärkeintä on, että äiti on lähellä.
Kirjanpito keksittiin kauan sitten. On tärkeää tietää, asutko talossa,
kellarissa, katolla vai palatsissa. Muistatteko, kuinka
keisari Augustuksen aikaan jokaisen tuli lähteä kirjanpidon vuoksi
synnyinkaupunkiinsa. Jokainen tietää, missä Jeesus syntyi.
Beetlehemissä. - Aikooko hän lähteä Beetlehemiin?
- Ne ovat vain unelmia. Ei hänellä ole rahaa matkalippuun.
Täällä lähellä on pieni Beetlehem.
Salamana kuuluu kaikkialla, mitä on tapahtunut?
Beetlehemin kaupungissa, syntyi Kristus.
Hänen paikkansa ei ollut ihmisten kodissa.
Hän syntyi köyhyydessä. Hän makasi seimessä.
Kuinka paljon iloa olikaan paimenille sinä yönä.
Enkeli kertoi heille, että Jeesus Kristus syntyi.
Ylistys korkeuksissa Jumalalle, että hän antoi poikansa.
Tulkoon ihmisille maan päällä rauha ja hyvä tahto.
- Oletteko nähneet noin nälkäisiä? Se oli viimeinen pala.
Minulla ei ole enää mitään. Jäin ilman lounasta.
- Katso, mitä hän teki. Antoi leipänsä rumille ankanpoikasille.
- Haluaisin niin kovasti syödä. Kumpa voisimme kiivetä säkkiin.
Sinne saattoi jäädä murusia. - Ja makkaroita. Tämä siis tuoksui.
Ei täällä ole murusia. Hän syötti ne oraville.
- Mitä pureskelet? Ei se ole syötävää.
- Maista. Se sulaa hampailla. - Maistuu pahalta.
Maista tästä kohdasta.
- Lapset, muistinhan. Minulla on teille yllätys.
Mitä tämä on? Täällä kävi hiiriä. - Jyrsimme kaiken.
- Olimme niin nälkäisiä. - Ensin jyrsimme iloisen laulun.
Sitten jyrsimme kehtolaulun. - Se oli makea.
- Ja nukahdimme.
- Näin kävi. Mitä tehdä? Joku kadotti kitaransa.
Uusi. Kieli on mennyt poikki. Missä on kitaristisi?
Ei ketään. Pieni kitara, poloinen. Laitamme sinulle uuden kielen.
Löydämme pienen kitaristisi. Ja vielä kuinka soitammekaan!
Älä vaivu epätoivoon. Älä katkeruuteen.
Vaikka ei olisikaan kattoa pään päällä,
mutta taivas on sinua ja minua varten.
Auringon ja lämmön perässä
Et ole ikuisesti orpo. Isäsi löytää sinut.
Ohjaus ja käsikirjoitus: Larisa Klarina
Kuvaus: Vladimir Makarov, Niko Rissanen,
Valentin Kazerski, Larisa Klarina
Editoinnin ohjaus: Larisa Klarina
Editointi: Larisa Klarina, Niko Rissanen, Kim Räihe
Avustuksesta kuvauksissa kiitämme: Ljubov Eponchintseva,
Svetlana Jefimova
Viktor Klimenkon esittämänä: "Tulitikkutyttö" ja
"Beetlehemin kaupungissa"
Nuket ja piirustukset: Irma Wahlstén
"Tulitikkutyttö" säv. Lasse Heikkilä, san.Pia Perkiö
Venäjänkielinen sanoitus: Larisa Klarina
Runot ja laulut: Larisa Klarina
Ohjelmasarjan tekijät: Valentin ja Larisa Kazerski
Käännös: Vlada Wahlstén