o
Missä sinä olet?
Elää tässä maailmassa
Margarita Merkuloviin tutustuimme Tcheboksarissa juhlassa.
Häntä ei voinut olla huomaamatta. Hän loisti iloa.
Kuinka onnellinen ja värikäs nainen siinä onkaan.
Näin ajattelin ennen kuin tutustuimme.
Myöhemmin hän myönsi olevansa onnellinen.
"Meissä kaikissa on onni elää.
Jumala lahjoitti meille onnen. Meidän kuuluu jakaa sitä.
Meidän tulee elää loppuun saakka, taistella lähimmäistemme puolesta."
- Jumala tuli ajoissa luokseni. Hän pelasti minut.
Haluaisin, että muut saisivat samalla tavoin pelastua.
- Haluaisin, että kertoisitte meille kaiken aivan alusta.
Kuinka näin tapahtui? Puhuimme juuri kanssasi, että
elämä on vaikeaa. Ihmisillä on paljon kriisejä elämässään.
Elämä muuttuu. Monet eivät kestä sitä.
- Ihmisety eivät kestä sitä. Me kaikki Jumalan omat, kristityt,
meidän tulee nyt pelastaa näitä muita ihmisiä.
Meidän tulee kertoa heille Herrastamme. Vain Hänen voimansa
ja ennen kaikkea Hänen rakkautensa voittaa tämän maailman.
Totuus voittaa maailman. - Näin on.
Istahdetaan. Muuten kävelemme pian liian nopeasti.
- Rakkaus voittaa tämän maailman. Jumalan rakkaus voittaa.
Tänään on kaupungin päivä. Tänään on erinomainen sää.
Nyt taivaalla on hieman pilviä. Päivä on ollut kirkas ja kaunis.
Tänään oli miellyttävää kävellä katuja pitkin ja katsella ihmisiä.
Vaikka elämme vaikeita aikoja, ihmiset unohtavat murheensa ja
osaavat silti juhlia. Oli mukava kävellä.
- Tänään tutustuimme teihin. Ovatko nämä lapset
teidän lapsen lapsia? Kuinka vanha sinä olet?
- Olen yksitoista vuotta vanha. - Mikä on nimesi?
- Vadik. - Entä sinä?
- Rita. Täytän yhdeksän vuotta. - He tulivat isoäitinsä luokse
lomansa ajaksi. Vadik tuli Ivanovin kaupungista. Hän asuu siellä.
Hän on täällä ollut jo kolme kuukautta.
Margarita saapui tänne juuri Novosibirskista.
Hänen nimensä on Margarita isoäitinsä kunniaksi.
- Margarita, kerroitte jo minulle. Haluaisin, että kertoisitte
tarinanne televisiokatsojillemme. Se oli hyvin mielenkiintoinen.
- Kiitos Jumalalle, että olen vielä hengissä, terve ja onnellinen.
Olen isoäiti. Elämäni on ihanaa. Kaksi ja puoli vuotta sitten
olin tuhoutumassa. Perhettämme kohtasi todella suuri suru.
Äidille ei ole mitään kamalampaa kuin istua lapsensa arkun ääressä.
Hautasin poikani kaksi ja puoli vuotta sitten. Hän oli hyvä poika.
Hän oli upseeri ja hänen piti saada majurin arvo.
Hän selvisi Afganistanin ja Kaukasuksen sodista.
Hän eli melkein 36 vuotiaaksi. Hän oli ollut Tshetsheniassa ja
Jugoslavian sodassa. Hän selvisi kaikista vaikeuksista ja
hän palasi aina elävänä luoksemme. Kotimaassamme kehittyy rikollisuus.
Hän kuoli kotimaassaan rikollisten käsissä.
Hän tuli hengissä sodista, palasi kotimaahansa
ja kaatui kotimaassaan. Hän katsoi kuolemaa silmiin.
Kuolema hiipi viekkaasti ja salaa. Omat tappoivat hänet.
Olivatko he omia? Mitä meille on tapahtunut?
Eihän tämä tapahtunut vieraiden käsien kautta.
Rikkauksien vaihtoa. Nyt kuuluu selkeästi niiden hinta.
Kaiken hinta. Sinun ja hänen hintansa.
Elämä ei ole teatteria, vaan ryysistä.
Hinta- onko se palkkio vai koukku? Se on vain heijastus, varjo.
Se kasvoi ja päivä sammuu. Kasvoilla on merkki.
Rengas on väännetty kolmesti. Sinulla on hinta. Ja sinä väsyit.
Otsassasi on tavaramerkki. Hintojen hinta.
On helppoa laskea päitä. Käytännöllinen ihmiskunta.
Perspektiivit pettävät. Eikä edes myydä loppuun,
vaan optiona kaikki välitetään hinnan vallan alle.
Olemmeko hinnan lapsia? Kumpa voisimme pysähtyä, ajatella.
Todellakin. Aikakautemme kirous on kiire.
Ihminen pyyhkii hikeään.
Elämä säntää kuin nappula, vailla päämäärää, kiireessä.
Kiireesti juodaan ja rakastetaan. Ja sielumme vajoaa.
Kiireesti lyödään ja tuhotaan. Ja myöhemmin kiireellä kadutaan.
Mutta sinä edes kerran maailmassa, kun se nukkuu tai kiehuu,
pysähdy kuin hevonen saippuassa, tunne rotko kavioittesi juurella.
Pysähdy puolitiessä. Luota taivaaseen kuin tuomariin.
Jos et halua ajatella Jumalaa, ajattele edes itseäsi.
- Palveliko poikasi Ivanovissa? - Kyllä. Hän oli johtajana
Afganistanin veteraanien alueen yhdistyksessä puolen vuoden ajan.
Hänelle tilattiin palkkamurha.
Hän yritti kaikin tavoin auttaa Afganistanin veteraaneja.
Hän etsi heille töitä ja auttoi heidän perheitään.
Rehellisiä miehiä ei pidetä näissä työtehtävissä. Moskovassa ja
Jaroslavissa myös tapettiin miehet, samoini Ivanovissa.
- Se oli teille kauheaa. - Se oli todella kauheaa.
Ilman Jumalaa, makaisin jo maan alla.
En halunnut elää. Itkin päivin ja öin. Luokseni tuli lääkäreitä.
He eivät voineet auttaa minua. Luokseni tuli työkavereitani,
naapureitani ja ystäviäni. Itkin jatkuvasti. Kukaan ei voinut
lohduttaa minua. - Sieluunne sattui kamalasti.
- Sieluani särki hyvin paljon. Minulle syntyi halu kuolla.
Halusin tehdä itsemurhan. Meillä on kotona ase, koska mieheni
on armeijassa palveluksessa. Otin usein pistoolin käsiini ja
kokeilin sitä. Ajattelin, että se on vain yksi laukaus,
ja kärsimykseni loppuvat. Punnitsin kaiken.
En halunnut elää.
Hänen haluttomuutensa elää oli yhteydessä
siihen toivottomaan askeleeseen, kun ihminen protestiksi vääryydelle
polttaa itsensä. Se on toivoton askel.
Mutta niille murhaajille, joiden omatunto on palanut,
mitä heille todistaa? Tuhoat vain itsesi.
Etkä palauta menehtynyttä.
Hänen poikansa tapettiin. Hänen sieluansa haavoitettiin vakavasti.
Hän kuoli hiljaa. Hän ei kuullut mitään.
Lohdutuksen sanat ja osanotot eivät päässeet hänen sydämeensä.
Hän vajosi pimeyteen. Hän kielsi armottoman maailman,
joka oli vienyt hänen poikansa.
Kun kävelet ripeästi ihmisiä, kuin portaita pitkin.
Pysähdy sinä Jumalan unohtanut. Kävelet itsesi ylitse.
Kun sinua työntää viha ja sielusi hiljenee
ja ammut sanojasi kunniattomasti, niin älä kiirehdi, älä tee sitä.
Pysähdy kävellessäsi sokeana. Oi maailman asukkaat.
Pysähdy sinä ammuttu luoti. Ja pommi, pysähdy ilmassa.
Oi ihminen, jonka nimi on pyhä. Nosta katseesi taivaalle.
Keskellä haureuden ja lian, pydähdy.
Oi ihminen, jonka nimi on pyhä. Pysähdy!
- En halunnut elää. Margarita, lapsenlapseni oli
silloin kaksi vuotta vanha. Mieheni lähti hänen kanssaan kävelylle.
Jäin yksin, ja itkin hirveästi. En tiedä, oliko se unta vai totta.
Halusin ampua itseni. Kuulin jonkun äänen.
- Odottakaa. Rukoilitteko? - Ei, en rukoillut.
En käynyt sitä ennen koskaan kirkossa. Kuulin äänen, joka
nousi ikään kuin minusta. Kuulin sen äänen.
Ääni sanoi: Sinun ei tule kuolla. Ääni yritti pysäyttää minut.
"Sinun ei tule kuolla. Sinulla on vielä toinen poika. Sinulla on
lapsen lapsia. Ihmiset tarvitsevat sinun rakkauttasi."
Jokin otti minut syliinsä ja nosti minut korkealle ylös. Katsoin alas
korkeuksista, ja ajattelin, että nyt kukaan ei yltä minuun.
Tunsin, että minua pidättelivät vahvat kädet. Ne olivat isän kädet.
Tunsin itseni pieneksi tytöksi.
Sitten tulin tajuihini. Istuin ja ajattelin.
Vain Jumala voi ottaa minut tuolla tavoin syliinsä.
Jumala sanoi minulle, etten saa vielä kuolla.
Lähdin tietysti etsimään Jumalaa.
- Uskoitteko sitä ennen Jumalaan? Kuinka tiesitte, että se on
Jumalan ääni? - Kasvoin maaseudulla Tchuvashian
Tagaiovin kylässä. Äitini oli kristitty.
Kuulin äitini rukoukset päivittäin. Uskoin samalla tavoin kuin kaikki.
Kaikki uskovat, että Jumala on olemassa.
Uskomme, että Hän on tuolla jossakin kaukana.
Ajattelemme, että Hän voi rangaista meitä.
Mutta en tuntenut läheisesti Jumalaa ja Hänen iloaan.
En edes tiennyt, että tällä tavoin voi elää Jumalan kanssa.
Kävi niin, että lapsen lapseni Margarita sairastui.
Oireina hänellä oli kamala oksennustauti.
- Tuliko Margarita kipeäksi pian tämän tapahtuman jälkeen?
- Kyllä. Lääkärit eivät osanneet antaa diagnoosia. Naapurini
neuvoi minua kääntymään ihmeparantajan puoleen.
Sovimme tapaamisen ihmeparantajan kanssa.
Toimin alueen sairaanhoitajana, joten monet tunsivat minut.
Kenties tunsin tämän parantajan. Pukeuduin ja puin Margaritan.
Olimme jo matkalla. Yhtäkkiä mieleeni tuli ääni:
"Minne olet menossa? Ihmeparantaja ei ole Jumalasta."
Pysähdyin. Sanoin Margaritalle, ettemme vielä mene sinne.
Näin sieluni silmin Galinan, ystävättäreni hahmon.
Olin joskus kuullut, kuinka hän rukoilee. Hän rukoili
siskon poikansa puolesta. Olin silloin heillä kylässä.
Muistin sen hetken. - Muistitte siis, että ystävänne
Galina on kristitty. - Soitin hänelle välittömästi.
Kerroin hänelle, että Margarita on sairastunut. Kerroin, että
minun piti mennä ihmeparantajan luokse. Jokin kuitenkin kielsi
minua menemästä. Galina vastasi minulle,
että toimin aivan oikein. "Tulkaa luoksemme, niin rukoillaan".
- Lähditte siis ihmeparantajan sijasta kristityn naisen luokse.
- Galina istahti alas ja rukoili. Margaritan silmät heti avautuivat.
Siihen asti hän katsoi ainoastaan alas. Hän nosti katseensa.
Galina ehdotti, että rukoilisimme Margaritan puolesta kolmesti,
peräkkäisinä päivinä. Margarita kyllä parani kerrasta.
Näin teimme. Galina kutsui minut heidän kirkkoonsa.
Menin sinne, ja pidin siitä. Pidin saarnoista ja uskon sisarista
ja veljistäni. Löysin sieltä rauhan ja levon.
Rauha ja lepo- se ei ollut lepoa haudassa kostean maan alla.
Vaan se oli lepoa puiden oksien alla, lehtien suojassa.
Elämä, jossa ei ole kärsimyksen pimeyttä.
Kärsimys olemattomuudesta.
Kuinka paljon onkaan ihmisiä maailmassa. Päivien jokia.
Päivän valtameri. Vaikka hukkuisit siinä,
tässä päivässä, ei se hätkäytä valtamerta.
Nyt vielä uit, vaan minne? Kerro, kuinka elät.
Onko päivälläsi valoa? Valo loistaa pimeydessä.
Valo loistaa, jotta me voisimme löytää tien ulos pimeydestä.
Jumala, anna meille näkö. Näkevä sydän vastaa kutsuun:
Minä olen täällä. Jumalani, kuulen Sinut.
Minä rakastan Sinua. Minä kiitän Sinua.
Rukouksen salaisuus. Kutsu lähtee Jumalalta.
Sielu vastaa Hänelle. Suuri dialogi.
Sehän on ikuisen elämän alkua. Elämä on Hänessä, Jumalassa.
Kun huudamme Häntä, huudamme elämää.
Rakastaessamme Häntä me rakastamme Jumalan luomakuntaa, lähimmäisiämme
ja rakastamme elämää. Elämä virtaa Hänestä.
Rakastan sinua elämä, eikä se ole itsessään uutta.
Rakastan sinua elämä, rakastan yhä uudelleen.
Syttyivät jo ikkunat. Kävelen töistäni väsyneenä.
Rakastan sinua elämä, ja haluan, että voisimme paremmin.
Rakastan sinua elämä, eikä se ole itsessään uutta.
Rakastan sinua elämä, rakastan yhä uudelleen.
Minulle ei ole vähän kauneuttasi, laaksot ja meren horisontti.
Ja tiedän jo kauan todellisesta ystävyydestä.
Jokaisen päivän kaiussa, kuinka onnellinen olenkaan,
vaikka minulla ei ole lepoa. Minulla on rakkautta.
Elämä, sinähän tiedät, minkälaista se on.
Jokaisen päivän kaiussa, kuinka onnellinen olenkaan,
vaikka minulla ei ole lepoa. Minulla on rakkautta.
Elämä, sinähän tiedät, minkälaista se on.
Satakielet laulavat, suudelma puolihämärässä
ja rakkauden huippu, se on suuri ihme.
Iloitse ja kohoa kevään hymnin soitossa.
Minä rakastan sinua elämä.
Toivon, että tunne on molemminpuolinen.
Iloitse ja kohoa kevään hymnin soitossa.
Minä rakastan sinua elämä.
Toivon, että tunne on molemminpuolinen.
- Aluksi Jumala esti itsemurhasi. - Kyllä. Myöhemmin Hän opetti minut
rukoilemaan. Me melkein erosimme mieheni kanssa tällä maaperällä.
Hän on sotamiehiä. Hän alkoi riidellä kanssani. Hänen mielestään
minä häpäisin häntä. Lopulta hän sanoi minulle:
Annan sinulle viikon aikaa valita - joko minä tai Jumalasi.
- Miehesi asetti ehdon. - Vastasin hänelle:
Miksi odottaa viikkoa? Vastaan sinulle välittömästi,
että jään Jumalan kanssa. Mieheni voi siis jättää minut.
Mieheni kielsi minua käymästä kirkosta. Kävin siellä silti.
Odotin tilanteen muuttumista. Rukoilin mieheni puolesta.
Rukoilin itseni puolesta, että mieheni antaisi minulle luvan
uskoa ja käydä kirkossa. En saanut lupaa.
Kun kerran lähdin kirkkoon, mieheni ei päästänyt minua kotiin.
Odotin pihalla ja rappukäytävässä. Mieheni seisoi vahtina.
Hän laittoi oven lukkoon, enkä voinut avata sitä.
Rukoilin Jumalaa. Itkin ja pyysin apua perheelleni.
Tarvitsin paljon kärsivällisyyttä. Rukoilin todella paljon.
Kirkko rukoili puolestani. Rukoilin:
En kestä enää tällaista elämää. Erota meidät mieheni kanssa.
Rukoilin jopa näin. Se on syntiä. Olin silloin pienokainen.
En ymmärtänyt. Jumala teki toisin. Mieheni on perheensä ainut poika.
Hänen äitinsä on kuollut. Nyt hänen isänsä sairastui vakavasti.
Jumala erotti meidät puoleksi vuodeksi. Mieheni lähti
huolehtimaan isästään. Tänä aikana Jumala kasvatti minua henkisesti.
Luin hyvin paljon. Kävin kaikissa rukouspalveluksissa.
Puolen vuoden aikana kasvoin henkisesti isoksi.
Kun mieheni palasi, pystyin jo vahvasti seisomaan jaloillani.
Jumala muutti myös miestäni. - Ero oli siis hyväksi.
- Kyllä oli. Kun lähdemme, hän sanoo: Jumalan kanssa.
- Kun olitte erossa miehestänne puolen vuoden ajan,
Jumala kasvatti teitä henkisesti. Luulen, että kun miehesi huolehti
sairaasta isästään, Jumala kasvatti häntä.
- Kyllä kasvatti. Hän palasi täysin toisenlaisena ihmisenä.
Soittelimme toisillemme. Kun hänen isänsä kuoli,
hän pyysi minua puhelimitse rukoilemaan. Ja niin minä rukoilin.
Mieheni jopa lausui perässäni rukousta puhelimitse.
Raamatussa lukee: usko Jeesukseen Kristukseen, niin pelastut sinä ja
koko sinun talosi. Minä uskon, että mieheni kohtaa Jumalan.
Jumalan sana on totuus. - Margarita, kerroitte, että
kävitte sairaaloissa rukoilemassa sairaiden puolesta.
- Kävin rukoilemassa sairaiden puolesta Almatiassa.
Lääkäri antoi minulle luvan. - Kävitte vakavasti sairaiden
osastolla. - Sisaret kävivät joka torstai
rukoilemassa sairaiden puolesta.
Sitten muutin tänne. Soittelemme edelleen toisillemme.
Sisaret sanoivat minulle: Te kylvitte siellä ja
nyt teidän lääkärinne ja potilaat ovat tulleet kirkkoon.
Annan Sinulle elämäni. Lahjoitan.
Rakastan Sinua.
"Jeesus Kristus on Herra"
Rakastan sinua.
Seison edessäsi. Lahjoitan Sinulle elämäni.
Ylistys Jumalalle. Tulemme elämään loppuun saakka.
Ja rakastamaan tätä maailmaa, koska siinä on Jumalan valoa.
Valo loistaa pimeydessä.
Elää tässä maailmassa
Ohjaaja ja juontaja: Larisa Klarina
Kuvaus: Vladimir Makarov, Valentin Kazerski, Larisa Klarina
Editointi: Niko Rissanen, Larisa Klarina
Äänieditointi: Matvej Itkonen
Runot: Larisa Klarina
Laulujen esitys: Viktor Klimenko
Musiikki: "Pysähdy" san./säv. Jevgenij Jevtushenko
"Minä rakastan sinua elämä" san./säv. Konstantin Vanshenkin ja
Eduard Kolmanovski
Tuottaja: Valentin Kazerki
taiteellinen yhdistys "Missä sinä olet?"
Käännös: Vlada Wahlstén