"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Maailmas on miljoneid kristlasi, keda usu pärast taga kiusatakse.
Evangeeliumi kuulutamine nende kodukandis on ohtlik.
Märtrite Hääl aitab tagakiusatutel elada oma usku välja
ja viia evangeeliumi neile, kes pole seda veel kuulnud.
MÄRTRITE HÄÄL
Valgeis riietes mees ilmus Sadile palvevaibal olles
ja ütles, et Tema on tee, tõde ja elu.
Jusuf jälle kaotas Al-Shabaabi rünnakus oma jala
ning Nigeerias kuulis Boko Harami võitleja taevast sõnu,
mida tahab jagada kõigiga.
Äsja ilmunud raamat avab Märtrite Hääle töid ja tegevusi
Aafrika südamikus,
kus džihadistide vägivald üha kasvab
ja erinevad usundid põrkuvad omavahel.
Julged kristlased kuulutavad moslemitele Jumala Sõna,
Jeesus ilmutab end paljudele ja usu eest makstakse kõrget hinda.
Tänases saates räägimegi sellest äsja ilmunud raamatust:
"Aafrika tähed - salajane kogudus džihaadi varjus".
MÄRTRITE HÄÄL
Oleme siin koos oma uue raamatu- ja sellega otseselt seotud inimestega.
Danielle Miettinen - raamatu autor. Tere tulemast!
Ja Märtrite Hääle tegevjuht Hannu Lahtinen,
kes saatis Danielle'i läbi kogu Aafrika.
Hannu, miks see raamat üldse kirjutati?
Kui mõelda kõigile neile lugudele selles raamatus,
siis meie asi on pidada meeles ja aidata tagakiusatud kristlasi.
See on Märtrite Hääle põhitegevus.
Jeesusesse uskujatena oleme me üks pere ja üks Ihu.
Üks asi on jagada statistikat tagakiusatud kristlaste kohta.
Teine asi aga on jagada lugusid, mis aitavad sööbida sellesse maailma.
Ma tunnen ise kõiki neid inimesi, viies nad kokku Daniellega.
Lugedes ise seda raamatut,
siis see viis, kuidas Danielle on selle kirjutanud,
viib su täiesti teise maailma.
- Kätkeb see endas siis valdavalt inimeste lugusid?
Nii inimeste lugusid kui ka infot ühiskondlikul tasandil,
rääkides kõigest seal toimuvast, islami levikust jne.
Danielle, kui Hannu sulle sellise ettepaneku tegi,
siis kas pidid ka selle üle veidi järele mõtlema
või astusid kohe rõõmuga pardale?
Eks kristlane pea algul ikka palvetama veidi asjade pärast,
aga ma ei teinud seda.
No tegelikult ikka palvetasin, aga pakkumine oli tõeliselt põnev.
Samas ka veidi ärevaks tegev.
Eriti teatud paikadesse minek teatud Nigeeria osades.
Samas mõtlesin,
et me usuõed ja vennad elavad seal ju igapäevaselt,
nii et küllap võin siis ka mina minna nendega kohtuma.
See mõte sai iseenesest alguse sellest,
et kuna Märtrite Hääl sai sel aastal 50. aastaseks,
siis mõtlesime,
et peame kuidagi moodi jagama oma tegevusest.
Mõtlesime, et jagame ka infot Lähis-Ida ja Aasia kohta,
et saada suurem tervikpilt,
aga see raamat keskendub eelkõige siiski Aafrikale.
Kuidas siis selline nägemus tekkis, mis on igati õige muidugi.
Olen tulvil jagamist väärt lugusid,
aga neid kõiki ei saa panna ühtede kaante vahele,
vaid millelegi peab fokuseeruma, et minna asjades sügavamale.
Mul on suur rõõm sellest, et teil jagus julgust
teha tavapärase juubeliraamatu asemel
pisut teistsugune raamat,
mis väliselt ei näe juubeliraamatu moodi välja
ja on mõeldud laiemale publikule.
Mõtlesin seda kirjutades, et see oleks vastuvõetav ka neile,
kes pole varem selliste teemadega kokku puutunud.
Kui mõelda Aafrika peale,
siis selle põhja osa on tugevalt islami haardes
ja lõuna osa on kristlik.
Räägi lähemalt, mida Märtrite Hääl Aafrikas teeb?
Seda kaarti vaadates on näha islami džihaadi levimine,
mis kristlaste jaoks tähendab rohket vägivalda, valu ja surma.
Nii tegutseme paljudes sealsetes maades.
Meil on oma turvakodud islamist pöördunutele,
kes peavad põgenema, et ellu jääda.
Ka pakume me hingehoidu,
sest väga paljud inimesed on traumeeritud.
Paljud on pidanud põgenema oma kodudest,
mistõttu neil pole enam tööd ega midagi.
Nii oleme aidanud neil hakata tegelema ettevõtlusega
ja osa neid projekte on ka kenasti käivitunud.
See on oluline osa me töös,
et me ainult ei saada neile Soomest abi,
vaid me anname neile ka stardikapitali
ja korraldame neile ettevõtluskoolitusi.
Nii et see toimib kenasti.
Kuid lisaks inimeste aitamisele, mis on ülioluline,
kanname hoolt ka selle eest, et evangeelium Jeesusest leviks.
Kui mõelda näiteks kõigile sealsetele tagakiusajatele,
siis Piibli suunised nende osas on üsna radikaalsed -
me peame õnnistama ja mitte needma oma vaenlasi.
Mis saaks olla parim õnnistus neile, kes teevad halba usklikele,
kui õnnistada neid ja soovida neile head.
Parim "hea" aga on sõnum Jeesusest.
See on ka tegevus, mida toetame,
nimetades neid eesliini evangelistideks,
kes toimetavad sealsetes rasketes piirkondades.
Maad, kus käisite - Keenia, Etioopia jne.,
on sellised konflikti piirkonnad.
Seal leidub nii tugevat kristlust kui ka tugevat islamit.
Käisite Aafrika risti-põiki läbi. Mis tunne see oli?
Sest mitte alati ei lähe seal kõik plaanipäraselt.
See oli tohutult põnev ja samas ka silmiavav.
Inimesed sageli arvavad teadvat, kuidas kuskil miski on.
Aga samas ise koha peal olles mõistad, kui mitmetahulisem kõik on,
olles ise olnud teadlik vaid väikesest killukesest sellest.
Mulle jäi eredalt meelde
suurlinnade Nairobi ja Addis Abeba tohutu hulk töötuid,
kel pole elus mingit eesmärki ega suunda.
Paljud olid väga raskes seisus.
Oli näha, et nad olid end uimastitega hävitanud,
vaakudes elu ja surma vahel.
Üks teine väga huvitav koht oli Somaalia piirialad,
kuhu Keeniast sõitsime.
Kogu sealne õhustik muutus täiega.
Pidi kandma pikki riideid ja salle.
Ostsin enne reisi ühe kleidi, mis oli pikkuselt poolde säärde,
aga selle paiga jaoks oli see siiski liiga lühike.
- No su tänane kleit on väga kena.
Tänan!
Me Nigeeria sõbrad kinkisid selle mulle.
Hannugi sai sealt endale vinge kostüümi.
- Selline Aafrika pärane.
Jaa, igati. Nad olid väga külalislahked
ja osutasid meile tähelepanu.
Mis aga puutub neisse Somaalia piirialadesse,
siis seal oli ehedalt näha kohalike elu-olu
ja kitsikus, milles nad elasid.
See erines totaalselt lõuna pool asuvast Keeniast.
See kõik aitas mõista
sealse viha ja agressiooni ajaloolisi juuri.
Seal komposteeriti lausa
kuumuse käes kokku kuivanud surnud loomi.
Ehk olukord ja võimalused olid ikka väga kitsad.
See puudutas sügavalt.
Tood siin raamatus huumoriga esile ka teatud igapäeva teemasid.
Nagu seda, kus miskit haises või mida söödi.
Need on vahvad detailid.
Samas mainisid, et see on täiesti teistsugune raamat,
kui need, mida oled varem kirjutanud.
Mille poolest see siis erineb?
Raamatud, mis räägivad kaugetest inimestest ja maadest,
on kirjutatud kusagil Euroopas, istudes mugavalt diivanilaua taga
ja kuulates tugitoolides istuvaid inimesi.
Need lood on pärinenud nende minevikust.
Kui aga kohtad inimesi,
kes alles elavad kõigi nende lugude keskel,
siis kogu see lugu on hoopis teine.
Loodetavasti olen siis suutnud selle ka lugejale edasi anda,
kuna olen ise viibinud selle keskel.
Nagu näiteks seal Somaalias.
Tahaks siinkohal veel jagada midagi,
mis mulle endale eredalt meelde jäi seal Somaalia piirialadel liikudes.
Pidime ühest mehest, keda Märtrite Hääl ka toetab,
tegema loo sellesse raamatusse.
Kuniks saime ta käest sõnumi,
et ta ei saa meiega kohtuda, kuna ta on röövitud.
Ta oli mõned päevad röövijate küüsis,
aga tänu rohketele palvetele pääses ta sealt põgenema
ja on täna turvalises kohas.
Jagasime seda palvesoovi ka oma FB'i lehel
ja mitmed inimesed teatasid, et palvetavad selle mehe eest.
Ja täna võime öelda, et ta on turvalises kohas.
Inimestel tekkib vahel tunne: "Mida ka minu palve loeb!",
aga see loeb.
Sellega kaasnes ka eetiline küsimus ja hirmutav mõte minu jaoks,
et äkki teda rööviti seetõttu, et ta oli nõus meiega kohtuma;
et ta oli nõus tegema selle julge sammu
ja jagama oma lugu avalikkusega.
Kui ta oleks selletõttu oma elu kaotanud,
siis see olnuks ikka väga karm ja kõrge hind maksta.
Nii mõtlesin palju sellele,
kuidas kaasata neid inimesi sellesse protsessi,
ilma, et see osutuks neile liiga suureks ohuks.
See vastuolu on me töös pidevalt õhus.
Ühtpidi me peame jagama nende inimeste lugusid,
sest me ei taha, et nad üksi kannataks.
Teisalt on see paras peavalu mõelda, kuidas muuta nende nimesid.
Ma isegi ei mäleta enam alati nende varjunimesid.
Ühtlasi peame rääkima nende asukohtadest väga üldiselt,
et nad poleks ülesleitavad.
Nii et see on pidev raskuspunkt me jaoks.
Tuginedes maadele, kus käisite, jaguneb see raamat 3-osaks.
1. osa puudutab Keeniat
ja siin raamatus näeb ikka küll totaalselt teistsugust Keeniat,
mida me siin Soomes arvame olevat.
Oleme kirikus käies kuulnud,
kuidas sinna mindi omal ajal evangeeliumi kuulutama
ja kuidas usk seal levis.
Ka kuidas seal tehti misjonitööd
ja mindi sealt eripaikadesse üle Aafrika ja Euroopa.
Seda raamatut lugedes näen aga hoopis teistsugust Keeniat
ja piirkondi, mida külastasite.
Siin on juttu mehest, kes oli algul Somaalia poolel.
Ta on öelnud: "Ramadaani viimasel päeval
tekitasid mošeedes jagatud sõnumid hämmingut.
Imaamid käskisid tappa juute, kristlasi, ameeriklasi
ja kõiki teisi "mitteusklikke".
See sõnum kaikus minarettidest üle linnade ja külade."
See mees võrdles seda Jeesuse õpetustega.
Hiljem, kui ta oli juba Keenia poolel:
"Kui keegi pilkas minu meelest prohvet Muhammadi,
oleksin tahtnud tal kaela murda.
Olin õppinud oma usukooli õpetajalt,
et valades pilkaja verd võin pääseda paradiisi."
Ehk siis sellised kujud Keenias.
Tegu on konfliktse piirkonnaga, kus on nii kristlust kui islamit,
kuid sealse islami näol on tegu radikaalse islamiga.
Nii on. Nendel maadel on kaks palet.
Nii Keenia kui Ida-Aafrika tervikuna
on misjonitöö vallas soomlastele kui edulugu.
Selles raamatus on ka intervjuu täisevangeelse liikumise piiskopiga.
See liikumine hõlmab endas u 2 miljonit inimest.
Täpset arvu enam ei mäleta.
Olen ka ise näinud neid kogudusi,
kus valitseb vägagi tugev ja laialdase mõjuga kristlus.
Mulle jäi selle piiskopi intervjuust meelde ta ütlus, kus ta ütles:
"Hannu, me oleme hästi aktiivsed evangeeliumi jagajad
nö kergetes piirkondades.
Kuid me vajame üht uut haaret,
mille raames minna ka rasketesse piirkondadesse."
Ja see puudutab ka Somaalia rahvast.
Somaalia pole Somaalia vaid oma maa piiride poolest,
sest kunagi, kui selle maa piire joonlauaga mõõdeti,
jäi palju somaallasi nii Etioopia kui Keenia poolele.
Somaallaste näol on tegu täiesti kui oma maailmaga
ja samas suuruselt 3'nda suurima rahvaga maailmas.
See on korralik väljakutse,
sest nad on evangeeliumi suhtes üsnagi vihameelselt häälestatud.
Siin raamatus on igasugu põnevaid asju.
Siin on üks Abbas, kes sai kristlaseks väga radikaalsest taustast.
Ta naine on veel moslem,
nii et sellest teemast ei saa väga kõva häälega rääkida.
Kuid siin on öeldud:
"Rehema vaatas pealt, kuidas Abbas ronis puu otsa
ja hakkas sealt kõva häälega kuulutama tõde
pääste ja Jeesuse kohta."
See raamat on ikka väga mitmekülgne.
2. peatükk aga räägib Etioopiast.
Siin on üks alapealkiri: "Öösiti ilmuv valguse mees".
Millest siin räägitakse?
Seal on juttu ühest väga huvitavast loost,
mis on mõnda aega olnud vaka all.
Ehk siis moslemid näevad öösiti Jeesusest und.
- Kohtasid sa ise ka selliseid inimesi?
Jaa, seal raamatus on mitmeid, kellele Jeesus on end ilmutanud.
Seda nii reaalselt,
et üks naine Etioopias hakkas öösel seda ilmutust kallistama
ja ta pere arvas, et ta on lõplikult ära keeranud.
Kuid see kogemus oli nii ehe
ja see armastus, mis sellest kujust kiirgas -
isegi, et ta sel hetkel veel ei teadnud, kellega on tegu -
oli kõike ületav ja enam kui piisav.
Nii et sel naisel polnud vahet, mida teda ümbritsejad ütlesid.
Olles ise tavaline soomlane,
siis mis tunne see on kuulda selliseid lugusid?
Olen vahel isegi kogenud sarnaseid asju,
nii et see ei üllatanud mind kuidagi, vaid muutis hoopis ülirõõmsaks.
Lisaks oli võimas ja tunnistust väärt asjaolu see,
et paljud neist inimestest ei teadnud, kes nendega räägib.
Seal raamatu lõpu osas on juttu ühest Boko Harami kaptenist,
kes tappis inimesi sisuliselt 7-eluaastast saati.
Naasedes tagasi oma staapi,
olles veel sõjarüüs ja vintpüss autos enda kõrval,
kuulis ta korraga järgmisi sõnu:
"Su Looja ei vihka, vaid armastab sind."
Tal polnud aimugi, kes võiks niimoodi rääkida
või mis asi see oli?
Kuid ta teadis, et ta tahab järgida seda, kes niimoodi rääkis.
Sealt algas ka tema teekond Jeesuse tundmiseni.
Kuidas need inimesed siis lõpuks teada said,
kes see "valguse mees" on?
Neid lugusid on erinevaid.
Üks vahva lugu oli selline, kus mees kuulis kabjaplaginat.
Jumal ütles talle: "Järgne sellele kabjaplaginale."
Ta ei näinud ühtki hobust,
aga ta kuulis, otsekui ta ees oleks läinud hobune.
Ta järgnes sellele häälele, mis juhtis ta ühe kiriku ukse ette.
Ta läks kirikusse sisse,
kus jagati just evangeelset sõnumit Jeesusest Kristusest
ja ta sai selle peale usklikuks.
Samas hind selle eest oli kõrge.
Ta kaotas oma pere ja ta oleks peaaegu ka ära tapetud.
Tal on veel tänagi palju füüsilisi haavu
ja nagu aru saan, siis Märtrite Hääl maksab ta teraapiate eest.
Ehk siis ühtaegu võimsad Jumala ilmutused
ja teisalt traagilised läbielamised.
Hannu, mis lugu nende nähtustega on
ja kui laialdaselt neid esineb?
Esineb neid rohkem neil aladel,
kus evangeeliumi kuulutamine on raskendatud?
Olen ise tegutsenud moslemite seas pea 20 aastat
ja jälginud neid nähtusi nii Aasias, Aafrikas kui Euroopas.
Tundub, et igal pool neis paigus tuleb esile see,
mida on öeldud Joeli raamatus.
Et Issand Jumal valab viimseil päevil oma Vaimu
kõige elava üle.
Jumal kõneleb.
Mitte vaid kristlike kogudustega, aga ka laiemalt.
Jumal kõneleb ja armastab.
Lugesin kord üht egiptlaste päevalehte,
mis on oma olemuselt islamimeelne.
Seal oli öeldud:
"Usume, et Allah kõneleb meiega unenägude ja ilmutuste kaudu."
See on juba vaaraode aegadest olnud viis,
mille kaudu Jumal kõneleb nende inimestega,
sest Ta armastab neid inimesi ja tahab, et nad saaks päästetud,
Kuid kõigi nende lugude puhul on veel üks ühine omadus
ja see ongi see, et nad on näinud seda "valguse meest".
Mingil hetkel nad kohtuvad mõne kristlasega -
nagu ka see Boko Harami kapten,
kes räägib neile lähemalt, millega on tegu.
Samas on evangeeliumi kuulutamine siiski ka oluline,
mitte see "valguse mees" ei kanna ise kõige eest hoolt.
Apostlite tegude 10. peatükis on Korneelius, kes palus Jumala poole
ja kes tegi muidu head.
Issand ilmutas end talle ingli kujul või kuis iganes.
Aga Korneelius juhatati Peetruse juurde,
kes jagas talle lähemalt evangeeliumi Jeesusest.
Eks seegi ole "valguse mehe" töö,
aga Ta vajab selle täide saatmiseks inimese abi.
Mulle meenub siinkohal Jesaja 65:1:
"Ma olen olnud kättesaadav neile, kes mind ei ole nõudnud;
ma olen olnud leitav neile, kes mind ei ole otsinud;
ma olen öelnud rahvale, kes mu nime ei ole appi hüüdnud:
Vaata, siin ma olen! Vaata, siin ma olen!”
Nagu selle Boko Harami venna puhul,
kellele Jumal ütles, et Ta armastab teda.
Samas oleme me kõik sellised.
Me inimlik loomus on täpselt samasugune,
kui selle Boko Harami kapteni oma.
Läheme kohe Nigeeria juurde, aga sa, Hannu, tahtsid öelda midagi.
Mis puutub sellesse Boko Harami kaptenisse,
siis võiks öelda, et ta on kui taevatee alguses.
Mind nii liigutas, kui ta ütles,
et Jeesus ei tulnud mitte tervete, vaid haigete pärast.
"Jumala arm kuulub kõigile ja see kuulub ka mulle."
See oli ikka suur asi kuulda seda tema suust.
Et tema, kes ta oli kui Pauluse kombel suurim kõigist patustest,
sai siiski osa sellest.
Ehk siis Kolgata ristile kanti tõesti kõigi inimeste patud.
Ehk selline terrorist ja mõrvar
on kristlikus käsitluses samuti Jumalale kallis,
omades võimalust saada oma patud andeks.
Evangeeliumi suurus tuleb sellistes lugudes võimsalt esile.
Tahan alati öelda, et me pole neist kuidagi paremad.
Alati, kui kuulen selliste inimeste lugusid -
ka nende lapsepõlvest ja neid ümbritsenud eeskujudest,
siis ma pole kuidagi parem.
Jah, see on šokeeriv, mis toimub,
aga inimestena sõltume me kõik Jumala imelisest armust.
Me kipume sageli arvama, et ühed on halvemad kui teised,
aga see pole nii.
Kõik on pattu teinud ja jäänud ilma Jumala aust.
Aamen.
Kuid räägi meile veel ka Nigeerias kohatud Monicast.
Monica hääl veidi kähises.
Tal oli kaela peal arm,
sest tal oli kunagi üritatud pead maha lüüa,
aga see ei õnnestunud.
Ta keha tõsteti kuhugile kõrvale, arvates, et ta on surnud,
aga kui siis abivägi jõudis sinna külla, mida oli rünnatud...
- Mis rünnak see selline oli?
Ma arvan, et Boko Harami oma riigi kirde osas.
Monica jäi selles rünnakus ellu. Ta mees ja poeg mitte.
Ma ei unusta kunagi seda lugu.
Nad olid eelmisel õhtul heitnud magama
ja Monica mees oli palunud, et Jumal kaitseks neid eeloleval ööl.
Nii nagu nad sageli palusid.
Öösel k 3 toimus aga rünnak,
mille tulemusena Monica mees hukkus.
See viib meid jälle teadmatuse piirimaile,
sest me kunagi ei mõista, mida Jumal lubab ja mida mitte.
Me loodame, et Ta kuuleb me palveid
ja et Ta armastus ning kõikväelisus on pidevalt meiega,
ja ometi sünnib selliseid asju.
Kui ma siis küsisin Monicalt,
mida ta täna oma mehe ja poja tapjatest arvab,
siis ta vastas: "Palun,
et nad kogeksid enne oma surma Jeesuse armu."
Hannu, mis mõju sa soovid, et see raamat lugejaile avaldaks?
Tean, et paljud soomlasedki võitlevad oma eluolukordadega.
Nii soovin, et selle raamatu lugemine tooks kaasa kogemise,
et meil on ehe Jumal, kes on kõikvõimas ja soovib aidata
ja kelle peale võib loota.
Samas ei peaks me mõtlema vaid iseendale,
aga nagu ka alguses öeldud -
pidama meeles ka neid,
kes on Jeesuse nime pärast tagakiusatud ja vangistatud.
Ehk siis sõpru ei saa jätta, vaid tuleb aidata,
sest võimalik, et nad on veel raskemateski seisudes kui meie.
Siit raamatust tuleb väga selgelt välja,
kuidas me palved võivad avaldada mõju,
isegi, kui seda ei oska kohe näha või tajuda.
Ühtlasi räägitakse siin soomlaste praktilisest abist,
mida Märtrite Hääl vahendab,
nii et sel on tohutu tähendus ja see võib päästa inimeste elusid.
See on muide just üks teema, kuigi raha pole nüüd kõikse olulisem,
aga seal olles ma nägin,
et kui keegi näiteks on tõsiselt haavatud,
läheb tarvis raha, et viia ta piisavalt heasse haiglasse,
kus teda opereerida.
Meenub siinkohal üks lugu,
kus haigla ressursside puudumise tõttu
jäi keegi oma jalast ilma.
Tal oli jalas kuul, mida saanuks eemaldada,
aga selleks puudus raha.
Tegu on tõeliselt huvitava raamatuga,
mis on tellitav me kodulehelt: www.marttyyrienaani.fi
Sealt saab tellida ka me tasuta ajakirja.
Aitäh, et olite meiega
ja aitäh ka Hannu ning Daniella ning õnnistusi teile edaspidiseks!
Tõlge: Anne-Ly Raukas