MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Ukraina sõda üllatas kohalikke kogudusigi.
Need, kes keskendusid vaid oma ellujäämisele,
on hääbunud.
Kogudused aga, kes on teeninud ja aidanud end ümbritsevaid inimesi,
on kasvanud.
Ukrainlane Sergei Guts
on tegutsenud pikki aastaid nii Ukraina kui Venemaa kogudustes.
Ta on täna siin, et rääkida meile Ukraina kogudustest,
Venemaa poolsest tagakiusust ja soomlaste abi olulisusest.
Meil on siin nüüd terve vennaskond koos.
Vesa-Pekka Lanne - pastor ja jurist.
Sergei Guts - pastor Kiievist
ja misjonär Petri Nurminen, kes tõlgib me tänast külalist.
Tere tulemast teile kõigile! - Aitäh!
Sergei, kohtusime teiega viimati 2022. aasta jõulude ajal Kiievis.
Õues oli külm ja pime, kuigi teil koguduses oli soe.
Füüsilises mõttes oli see aga väga raske aeg.
Kuidas on kogu te olukord muutunud vahemikus jõulud 2022 - suvi 2023?
Kohtusime möödunud aasta jõulude ajal, kui oli pime ja külm,
kuigi te koguduses oli soe.
Samas olukord oli raske.
Kas sellest ajast, kuni tänaseni, on midagi muutunud
või on kõik nii nagu enne?
Viimati, kui kohtusime, polnud meil elektrit
ja seetõttu oli kõik pime.
Mäletan, kui tõite meile elektrigeneraatorid
ja me jagasime neid erinevatele kogudustele.
See oli too hetk hea võimalus jagada evangeeliumi.
Nii et kui üldelekter välja lüliti,
said kogudused kasutada generaatoreid.
Inimesed tulid kogudusse telefone laadima.
Me aga pakkusime neile kohvi ja teed
ja kuulutasime evangeeliumit.
Hiljem toodi veel generaatoreid juurde
ja tänaseks see pole enam väga teema
ehk meil on elektrit.
Kuid Ukraina linnu pommitatakse endiselt iga päev.
Kuulid, raketid...
Idarinne on lähenenud linnale, kus ka meie kogudus asub
ja seal on palju hävingut ja kaost.
Inimesed kannatavad
ja me oleme pidanud osutama rohkem abi.
Kuid elu läheb edasi.
Vesa-Pekka, sa olid ka tookord meiega Kiievis kaasas,
käies seal nüüd uuesti paar nädalat tagasi.
Milliseid erinevusi sa nägid võrreldes selle poole aastaga?
Oli seal üldse midagi teistmoodi?
No vähemalt ilm oli soojem,
sest eelmine kord seal käies
oli kõige külmem ööd, mida olen elus eales kogenud.
Seekord olid puud lehtes ja lilled õitsesid
ning oli kuidagi igatpidi helgem ja lootusrikkam kogu see õhkkond.
Seda nii linnades, kogudustes kui inimeste keskel tervikuna.
Seal olles oli tunne,
et inimesed ootasid iga hetk sõja lõppu,
kuid täna sellest enam ei räägita.
Kas mitte see pole üks asi, mis on muutunud?
Ei mäleta tõesti, et keegi oleks sellest seekordse reisi ajal rääkinud.
Kuid see ei tähenda, et inimesed oleks kaotanud lootuse.
Vähemalt usklikel oli rohkesti lootust,
rääkimata lootusest Kristuses
ja usust Jumalasse, et lõpuks lõppeb kõik siiski hästi.
Ühtlasi on koguduste keskel nähtud väga palju imesid.
Usklikud näevad, kelle poolel Jumal on
ja nagu Piibel ütleb - keegi ei saa selle vastu.
Sergei, kui me üle-eelmine kord Ukrainas käisime,
oodati, et sõda lõppeb kohe ja Ukraina saab vabaks.
Olukord aga pole muutunud
ja Ukrainas viimane kord käies seal enam sellest ei räägitud.
Millised on te mõtted ja lootused sõja suhtes?
Muidugi see, et see lõppeks,
aga millised on su mõtted eelolevate aegade suhtes?
Teid möödunud kord külastades usuti, et sõda saab peagi läbi,
aga hetkel pole näha, et see kiiresti läbi saaks.
Millised on te isiklikud mõtted-tunded kogu selle loo osas?
Loomulikult on Ukraina inimesed sõjast väsinud
ja paljud paluvad, et Jumal teeks sellele sõjale lõpu.
Kuid hetkel me mõistame, et sõda käib
ja käib tõenäoliselt veel kaua.
Nii et nii palju, kui tarvis, me jätkame inimeste aitamist.
Milline on olnud koguduste roll neil viimastel aegadel?
Ukraina vajab tänu sõjale väga humanitaarabi.
Kannatada on saanud nii logistika, paljud kodud kui palju muud.
Inimesed on jäänud ilma turvatunde-, kodu- ja rahata.
Ühtpidi on tark tegu saata abi koguduste kaudu,
sest me ainuüksi ei jaga inimestele abi,
vaid me jagame neile ka evangeeliumi.
Me teeme lisaks maisele abile palju enam -
me juhime nad Jeesuse juurde.
See on ülioluline.
On neid inimesi palju,
kes muretsevad oma hinge saatuse pärast?
Kas neid on palju, kes oma hinge pärast muretsevad?
Oo jaa. Väga palju.
Igakord, kui midagi teeme,
on inimesi, kes tulevad nuttes ja parandavad meelt.
Nii et kuulutame Jumala Sõna, jagame toitu
ja siis vestleme paljude inimestega, kellest väga paljud ka palvetavad.
Ja see toimib nõnda üle kogu Ukraina.
Vesa-Pekka, millisena sulle näib Ukraina koguduste töö?
Mulle endale on see küll muljet avaldanud.
Oma esimese reisi ajal sinna
külastasin vähem kogudusi, kui seekord.
Kuid mõlemal korral oli näha selget nälga Jumala suhtes.
Usklikud on ikka kohe tõsiselt usus,
igatsedes Jumala järele ja otsides Teda.
Ja nagu juba kuulsime - on kogenud palju imesid oma elus.
Kõigi nende teenistuste ajal on palvelad alati puupüsti inimesi täis.
Ükskord oli palvela lausa nii täis, et inimesed istusid ka lava peal.
Inimesed otsivad neil teenistustel Jeesust kui oma Päästjat,
vajades samas muidugi muudki abi.
Nii et jumalariigi töö läheb seal võimsalt edasi
ja selle kaudu pöörab ka Jumal kõik halva heaks
nagu Piiblis öeldud.
Sest kõik tuleb kasuks neile, kes armastavad Jumalat.
Sergei, te olete ka kui pastoriks pastoritele.
Kuidas kõik te pastorid on vastu pidanud,
tehes seda väga paljunõudvat tööd?
Eriti veel Ida-Ukrainas. Kuidas nad jaksavad?
Sergei, teid võib nimetada kui pastorite pastoriks,
sest te teenitegi ka teisi pastoreid.
Arvestades praegust rasket aega, siis kuidas Ukraina pastorid elavad?
Eriti veel Ida-Ukrainas?
Pastoritel on nagunii raske, aga sõja ajal veelgi raskem.
Tõeline pastor jätkab oma koguduse eest hoolitsemist
ka sõja ajal.
Sest on ka neid,
kes jätsid oma kogudused ja läksid läände.
Aga vähemalt meie liidus jäi enamus pastoreid siiski kohale
ja teenivad oma kogudusi.
Üks me pastoritest sattus okupeeritud alale
ja võeti vene eriväeüksuse poolt kinni.
Te ehk teate teda - pastor Aleksandr.
Teda peksti julmalt ja oleks peaaegu ära tapetud.
Kuid ta põgenes Poola
ja me arvasime, et ta jääbki Euroopasse,
sest ta tervis kannatas kõvasti tänu kõigele läbielatule.
Kuid ta ütles, et niipea, kui ta kosub,
naaseb ta tagasi koju, et kanda hoolt oma rahva eest.
Ja seda ta ka tegi,
teenides täna taas kogudust ja inimesi.
Jumal õnnistab eriliselt ta teenimistööd.
Kuid kõige viimaste uudiste põhjal
oli ta tervis halvenenud tänu kõigele läbielatule
ja ajal, mil ma Ukrainast lahkusin, oli ta haiglas.
Nii et selline on see pastori töö - väga äärmuslikes oludes.
Olen kuulnud tagakiusust okupeeritud aladel.
Kas selliseid lugusid nagu Aleksandri oma, on palju?
Kas selliseid lugusid nagu pastor Aleksandri oma,
on okupeeritud aladel palju?
Selliseid lugusid on olnud.
Ei saa öelda, et palju, aga on.
Tean, kuidas üks pastor hukkus raketi tabamuse tõttu.
See oli Harkivi oblasti lähistel.
Kuidas julgustada kristlasi ja pastoreid,
kes selliseid asju üle elavad?
Ei oska muud öelda, kui et õnnistada ja julgustada neid.
See, kui te meil külas käite, on suureks kinnituseks ja julgustuseks
Ka konverentsid, kuhu kõik pastorid kokku tulevad,
on hea koht nende kinnitamiseks ja julgustamiseks.
Aprillis toimunud konverents oli neile suureks julgustuseks.
Vesa-Pekka,
sa pidasid koos Sergeiga möödunud nädalalõpul
erinevaid teenistusi.
Oled üsna palju hoidnud Soomes Ukraina teemat esil.
Kuidas Soomes kogu sellesse olukorda suhtutakse?
Mu meelest suhtutakse sellesse Soomes
väga hästi.
Eks see tähelepanu ole alguspäevadega võrreldes
pisut jahtunud.
Nii on ka alati oht, et kui kuud ja päevad lähevad,
siis sõja ja kriisi keskel
võib osade inimeste abistamisind raugeda.
Seetõttu vajame nö meiesuguseid inimesi,
keda õnneks on Soomes üsna palju,
kes lisaks nö risti lipu kõrgel hoidmisele,
hoiavad ka Ukraina lippu kõrgel, jagades lootuse sõnumit.
On oluline mitte unustada oma õdesid-vendi Ukrainas,
aga palvetada nende eest ja julgustada neid,
tehes seda, mida me teha saame.
Nii oli meil tõesti möödunud nädalavahetusel
mitmeid erinevaid teenistusi
ja me kohtusime ka paljude Soomes elavate ukrainlastega.
Nii et selle põhjal, mida ka ennist pastor Sergei poolt kuulsime,
jäi tõesti mulje, et nad innustuvad ainuüksi sellest,
kui näevad soomlasi, kes tunnevad neist ehedat rõõmu
ja kes täiesti siiralt soovivad neile head.
Ja kuna liikusite üsna palju ringi, tuli teil ka palju palvetada,
mis on igati mõistetav.
Sergei, ütlesite, et paljud pastorid
on hoolitsenud koguduste eest ka rasketes paikades.
Kuid tundub, et nad on ka muul moel mõjutanud nende piirkondade inimesi.
Ütlesite, et paljud pastorid on jäänud oma koguduste eest hoolt kandma.
Samas aga tundub, et see mõjutab inimesi ka väljaspool kogudust.
Milline mõju see on?
On selge, et iga kogudus ja pastor avaldab mingit mõju
end ümbritsevatele inimestele oma linnas.
Sest abi tuleb koguduse kaudu ja pastor on see, kes seda abi jagab.
Kui inimestel on halb ja raske,
lähevad nad kas kogudusse või suhtlevad muidu usklikega,
neid aidates ja kinnitades.
Siinkohal üks näide.
Ühes Ukraina linnas on kogudus nimega Kuvand Jeesusest,
kus on pastoriks Jevgeni Salvednikov.
Ta on muide ennist mainitud pastor Sergei sugulane.
Kui venelased pommitasid selle linna veesüsteemi,
jäi kogu linna ilma veeta.
Nii ei saanud ei WC's ega vannis käia
ja juua polnud samuti midagi.
Pastor korraldas sinna paar tsisternautot,
mis tõid kohalikele teisest linnast vett.
Inimesed seisid juba kell 4 hommikul järjekorras,
et saada veidikenegi vett.
Tsisternautod sõitsid mitu korda päevas,
et varustada inimesi veega.
Nii et kogudus tegi seda oma linna heaks
kõik need kuud, mil seal polnud vett.
Seetõttu on koguduse pastor täna oma linnas väga hinnatud mees.
Kõik teavad teda.
Vesa-Pekka, kuidas sa seda näed?
Ukrainas on hetkel toimunud päris korralik ärkamine.
Mis sa arvad,
kasvab see sõja lõppedes veelgi suuremaks?
Ma isiklikult oman küll selles osas usku ja üht nägemust,
et see ei piirdu sellega, mis täna on,
aga me näeme vaimses mõttes midagi suuremat sündimas.
Sest tean, et ukrainlaste seas -
mitte vaid Ukrainas, aga ka Euroopas ja USA's,
kuhu nad on paugulastena jõudnud,
saab üha enam ukrainlasi usklikuks, andes oma elu Jeesusele.
See juba toimub,
mistõttu usun ka, et kui sõda loodetavasti varsti lõppeb,
läheb ärkamine ikka edasi.
Seda soomlastegi keskel elades, et nad sütitaks meidki, "armetuid",
põlema tulise leegina Kristusele ja Jumala asjadele.
Et me palvetaks, oleks Jumala palge ees
ja viiks evangeeliumi edasi.
Usun sellesse täie kindlusega.
Sergei, kuidas te seda näete?
Sõja ajal on paljud inimesed saanud usklikuks.
Kuid sageli on ka nii, et sõja lõppedes on ärkamise aeg.
Usute te seda ka Ukraina suhtes?
Oleme kuulnud inimestest,
kes on parandanud meelt ja saanud usklikuks.
Ja tihti usutakse ka, et kui sõda lõppeb, tuleb ärkamine.
Mida te sellest arvate?
Ma näen, kuidas inimesed pöörduvad juba praegu Jumala poole
ja tulevad ka sõja ajal kirikusse.
Nii unistan pigem sellest,
et kõik ukrainlased kummardaksid peale sõda Jumala ees
palvetades ja tänades Teda vabaduse eest.
Usun, et Püha Vaim liigub jätkuvalt ja Ukrainas sünnib suur ärkamine.
Ma tõesti usun seda.
Väljaspool Ukrainat elab palju inimesi, kes tahaks teid aidata.
Milline abi on hetkel kõige olulisem?
Paljud inimesed tahaksid ukrainlasi aidata,
mistõttu mis oleks hetkel kõige parem viis seda teha?
Me vajame toiduaineid ja riideid.
Kuna paljud kodud on hävitatud,
on peale sõda vaja rohket abi kõige üles ehitamisel.
Need on esimesed asjad, mis mõtteisse kerkivad.
Vesa-Pekka, kui me aga palvetame Ukraina eest,
siis milliseid palveid tasuks Jumala poole paluda?
No esimese asjana seda, et sõda lõppeks ja seda kiiresti.
Kuid et ka Ukraina kogudused saaksid veelgi tugevamaks
ja Jumal annaks neile üha enam jõudu, lootust ja julgustust.
Et evangeelium leviks veelgi enam ja paljud saaks usklikuks.
Mis aga rindesse puutub,
siis sealgi toimub sõdurite seas ärkamine.
Üha enam sõdureid kuuleb evangeeliumi ja saab usklikuks
Kuid palugem, et sealnegi ärkamine leviks üha kaugemale.
Kuid paluda ka,
et Ukraina kui riigina parandaks meelt,
sest inimlikult on seal mitmeidki probleeme.
Nagu korruptsioon ja palju muud.
Et Jumal mõjutaks neid selliselt, et need asjad saaks korda.
Sergei, mis ootab ees siis,
kui sõda lõppeks Donetski, Luganski ja ehk ka Krimmi vabastamisega,
nii et need oleks jälle osa Ukrainast.
Mis sel juhul ees ootab?
Kui kujutada ette,
et hetkel sõja tõttu okupeeritud alad saaksid vabaks,
siis mis seal sel juhul ees ootab?
Kõik see sama - sealgi on vaja abi nende alade üles ehitamiseks.
Sealsetel inimestel on palju vajadusi ja kannatusi.
Nii et see tekitab olukorra,
kus tuleb aidata veelgi rohkem abivajajaid.
Mida sealsed kogudused ütlevad ja kuidas nad vastu peavad?
Teame neid kogudusi - nad on elus ja olemas
ja usume, et me saame tegema nendega koostööd.
Nii et nad ootavad vabanemist.
Meil on hea meel, et paljud soomlased on kaasa aidanud
ja tahan ikka julgustada teid palvetama edasi Ukraina eest.
Aitäh Sergei, et külastasite meid ja Soomet tervikuna
ning rohkelt Jumala õnnistusi teile!
Aitäh, et olite me saates ja ka Soomes!
Palvetame nii teie kui te teenistuse eest.
Aitäh teile veelkord!
Aitäh, et palvetate me eest! See on kõige olulisem.
Kõik, kel Ukraina meeles
ja kes armastavad meid ning paluvad me eest - aitäh teile!
Rohkem põnevaid uudiseid leiate ajakirjast "Märtrite hääl",
mis on tellitav aadressilt: www.marttyyrienaani.fi
Meil on ka põnev raamat
Märtrite Hääle rajajast Richard Wurmbrandist,
keda kiusati usu tõttu taga Rumeenias.
Tõeliselt huvitav raamat,
tunnistades Jumala tegudest keset kõige pimedamaid aegu.
Olge õnnistatud ja aitäh, et olite meiega!
Tõlge: Anne-Ly Raukas