MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Märtrite Hääl alustas oma tegevust 50 aastat tagasi,
et toetada tagakiusatud kristlasi.
Soome oli 70'ndatel aastatel hoopis teistsugune maa kui täna.
Me tegevust mustati ajalehtedes
ja Märtrite Hääle rajaja, pastor Richard Wurmbrandi ees
suleti kirikute uksed.
Tänane maailm on teistsugune.
Kuidas on muutunud tagakiusatute aitamise töö sisu
sellest räägivad minuga MH tegevjuht Hannu Lahtinen
ja peatoimetaja Ilpo Jokimäki.
Jeesus ütles oma järgijatele:
"Kui nad kiusasid mind taga, kiusavad nad ka teid taga."
Nõnda on see ka tänaseni üle maailma olnud.
Samas ütles Jeesus, et neid, kes kannatavad Tema nime pärast,
ei unustata.
Märtrite Hääl tegutseb täna 68-riigis üle maailma,
pakkudes abi hädasolijaile, jagades välja Piibleid
ja varustades eesliini töötajaid.
Jagades nende lugusid,
seisame oma usuõdede- ja vendade kõrval,
kes kogevad eripaigus tagakiusu.
Aitame oma tagakiusatud kaaslasi nii vaimse kui materiaalse abiga,
jätkates tööga, milleks Jeesus ise meid kutsus,
öeldes: "Minge ja tehke jüngriteks kõik rahvad."
Mis iganes selle hind siis ka poleks.
Tere tulemast vaatama taas saadet "Märtrite hääl"!
Ja tere tulemast MH tegevjuht Hannu Lahtinen
ning meie peatoimetaja Ilpo Jokimäki.
Aitäh! - Suur tänu!
Nägime väikese videoklipi Märtrite Hääle praegusest tööst
ja sellest, mis praegu teoksil,
aga vaatame hetkeks ka tagasi 70'ndate huvitavatesse aastatesse.
Märtrite Hääl rajati Soomes 1973. aasta aprillis,
et aidata tagakiusatud kristlasi.
Tol ajal kandis ühing nime "Stefanose misjon" (Stefanus-Lähetys)
Ühing sai tuule tiibadesse Richard Wurmbrandi elust endast,
kes istus oma usu tõttu Rumeenia vanglas 14 aastat kinni.
Kuid juba rajamisaastal jäi ühing meedia hammaste vahele.
Meil on siin mõned vanad ajalehtede väljavõtted,
mida siis ette lugeda ja meenutada.
Ilpo, tee sa ots lahti.
Täitsa hull lugu mõelda, et see sündis kõik Soomes.
Siin üks pilapilt Stefanose Misjonist, kui väikesest, süütust inglist,
kes selja taga hoiab siiski pommi käes.
Ja siis üks pilt usufriigist ühes suure kukruga.
Neid artikleid on tollest ajast tõeliselt palju
ja need on üsna negatiivsed.
Tegu oli sellise soomestumise ajaga,
mistõttu oldi väga valvel Nõukogude Liidu arvamuste osas.
Kuna aga Stefanose Misjon tegutses ka Nõukogude Liidus,
said nad selle eest kõvasti pihta.
Kuid mõni lugu on ka päris vahva. Vähemalt tagantjärgi vaadates.
Siin on näiteks süüdistus,
et Stefanose Misjon viib Nõukogude Liitu
halvustavat kirjandust.
"Stefanose ühing peab naabrite keskel vihakõnet."
Paljud Soome lehed
laenasid Nõukogude Liidu meedias kajastatud tekste selle kohta,
kuidas üks vihameelne ühing seal tegutseb.
Soome lehed lihtsalt kordasid seda sama juttu,
seda vähimalgi moel korrigeerimata.
Ehk siis Nõukogude Liidus räägiti tol ajal Stefanose Misjonist.
Jaa. Nii nagu Soomeski. Ka valitsuse ja presidendi tasandil.
No Hannu, mis sul seal on?
Mul on siis "Rahva uudised",
kus kasutatakse sama pildikeelt.
Siin on näiteks selline pealkiri:
"Natsi-pastor taas Stefanose Misjoni "ristiretkel"".
"Natsikuritegude eest oma kodumaal süüdi mõistetud
tuline Nõukogude Liidu ja kommunistide vastane
pastor Richard Wurmbrand on taas siin.
Pealinna luteri kirikutesse pole sel fašistliku minevikuga jutlustajal asja,
sest Helsingi piiskop on keelanud tal erinevate luteri kirikute kasutamise."
Kõiki neid lugusid siin vaadates tundub, et ajalugu kordab end.
Praegu käib Ukrainas sõda
ja ida poolt tulevad süüdistused, et tegu on natside ettevõtmisega.
Ja isegi, et Ukraina president on juut, peetakse teda ka natsiks.
Richard ja Sabrine Wurmbrand olid juudid,
aga neidki süüdistati natsiks olemises.
Ta oli luteri kiriku õpetaja ja Luteri Kiriku Maailma Nõukogu liige,
kes oli rahvusvaheliselt väga tuntud puhta evangeeliumi kuulutuse poolest,
aga nüüd korraga peeti teda natsikurjategijaks,
öeldes, et ta polnud vangis mitte ristiusu tõttu,
vaid natsiks olemise tõttu.
Nii et täiesti pöörased lood.
Siin nimetatakse teda ka info edastajaks
ja õhutustöö tegijaks.
Igasugu süüdistusi, mida ta kohta ka ei esitatud.
Ajaleht "Õhtu", kus on pealkiri: "Nätsu Wurmbrand".
Siin räägitakse temast ikka väga halvasti.
"22 inimese surma tõttu 100-aastaks vangi mõistetud "pastor"
jagab välispoliitilist propagandat."
Ehk siis see sama asi, mida Ilpo juba mainis,
et "Idast tuleb vaid kõike head", "Nõukogude Liit on hea" jne.
Nii et kui Wurmbrand tuli Soome, vajas ta politsei eskorti,
sest tema röövimise oht oli väga suur.
Mul on siin üks artikkel "Helsingi sõnumitest"
aastast 1973, enne jõule.
Stefanose Misjon plaanis korraldada Helsingis meeleavaldust
tagakiusatud kristlaste toetuseks
ja sellesse oli ka valitsus kaasatud.
"Valitsus veenab tõsiselt Stefanose misjonit
loobuma oma meeleavaldusest Helsingis,
sest see läheb vastuollu
Soome sõbralike suhetega naaberriikidega."
Seda kõike väljendas siis Soome välisminister Karjalainen.
Sellest hoolimata see meeleavaldus peeti,
mispeale uudistes kirjutati:
"Marsist osavõtjate arv jäi siiski tagasihoidlikuks.
Sellest võtsid osa vaid 112 inimest ja üks koer."
Kuid sellest väikesest pundist on nüüd aeg läinud 50 aastat edasi
ja me teeme üle maailma laiaulatuslikku tööd,
aidates tagakiusatud kristlasi.
See kõik meenutab mulle teatud asju.
Kui mõelda veel mõned aastad tagasi aega,
kui oli päevakorras soomestumise teema,
siis isegi veel mõni aasta tagasi,
kui hoiatati, et venelastele ei peaks maad müüma
ja peaks olema ettevaatlik energiast sõltuvuse osas,
siis selle peale naerdi ja öeldi, et selles vallas ei juhtu küll midagi.
Täna me aga näeme, mis on juhtunud.
Ehk siis selliste asjade vari käib tänaseni kaasas.
Ja kui ka mõelda sellele,
kui massiivne on täna ülemaailmne kristlaste tagakius
ja kui siis mõelda me lehtede ja kõige selle peale,
siis võiks ju arvata, et sellest kirjutataks rohkem.
Kasvõi võrduse mõttes,
sest kristlased on kõige enam tagakiusatud seltskond üldse.
Miks sellest siis vaikitakse? Nii nagu minevikuski.
Kristlaste tagakiusust ei kirjutata midagi.
Ja kui kirjutatakse, siis sageli liialdades
või siis mõne "asjatundja" poolt hoopis asju lahjendades,
stiilis: "Ega see nüüd päris nii ka ole."
Arvatakse lihtsalt, et kohalikud võitlevad vaid oma maa eest,
isegi, kui tegu on tõeliste džihadistidega,
kes tapavad kristlasi.
Ja siis keegi me kohalik väidab, et võitlus käib vaid oma maa eest.
Märtrite Hääle ajakirjas jookseb praegu üks huvitav jutusari,
kus vaadatakse tagasi 70'ndatesse
ja kõigele sellele, mis on aastate jooksul toimunud.
Kuid meil on ka
Richard Wurmbrandi eluloo põhjal tehtud mängufilm,
mida näidatakse erinevates kogudustes üle Soome.
Te mõlemad olete käinud seda filmi näitamas.
Millised need kokkusaamised on olnud?
Olen ise näinud seda filmi 15 korda või rohkemgi veel
ja sealt on ikka veel midagi võtta.
Inimesed on olnud väga liigutatud.
Köögilaua ääres muide on hea mõned asjad üle rääkida.
Nii küsisin oma naise käest peale seda, kui ta seda filmi nägi,
et mis tundeid see temas tekitas?
Sest seal on ka päris karme kaadreid.
Ta ütles:
"Ma võin seda tund aega vaadata ja siis on küll,
aga Wurmbrand veetis 14 aastat sellistes oludes."
Nii et see puudutab ikka sügavalt.
Mäletan seda esimest korda, kui seda Helsingis, Malmis näitasime.
Sain järgmisel päeval kõne ühelt inimeselt, kes oli seda vaadanud
Ta ütles: "See on nii mõjus ja nii tugeva sõnumiga,
et seda filmi peaks näitama kõigile Soome kristlastele
ja otsustavatel kohtadel töötavatele inimestele."
Film on filmitud väga ehedalt ja päris vanglates, kus kõik toimuski.
Sellel filmil on mitu tasandit.
See on ühtpidi prohvetlik.
Paljud asjad, millest seal räägitakse, korduvad taas.
Kui mõelda tänase päeva Venemaa vallutusretkele,
siis omal ajal, kui nad seda Rumeenias tegid,
järgnes sellele räige kristlaste tagakius
ja kogudus läks nö põranda alla.
Sama kordub täna Ukrainas.
Meile kui lääne kristlastele tundub see kui kutse- ja väljakutsena
pöörduda tagasi algkristluse juurde.
Me tõenäoliselt vajame seda.
Lisaks veel see võimas sõnum: "Jumal on siin."
Wurmbrand saatis sellise sõnumi,
kui üks arst külastas teda seal surmakambris.
Ta ütles arstile: "Öelge mu naisele, et olen elus ja armastan teda
ja et Jumal on siin."
See film räägib sellest reaalsusest, mille keskel nad elasid,
aga mille keskel ka täna miljonid kristlased elavad,
kogedes kõikvõimalikke õudusi.
Ühtlasi on see sõnum isetusest.
Nad jagasid seal vanglas isekeskis isegi ühe suhkrutüki ära.
Kui aga Wurmbrand oli tuberkuloosi suremas,
andis keegi talle omaenda rohud, mis päästsid ta elu.
Siinkohal ma ei tea, kas see andja ise jäi ellu või suri.
Üks asi, mida nad ei saanud seal vanglas samuti takistada,
oli palvetamine.
Wurmbrand palvetas üle maailma asuvate kristlaste eest;
nende vangistajate ja valvurite eest,
kelledest paljudest said hiljem evangelistid.
See on tõeliselt liigutav mängufilm,
millega käime mööda kogudusi, kes saavad seda ka endale tellida.
Neid liigutavaid teenistusi on tõesti olnud.
Seda filmi võibki muidugi näidata koguduse enda hoones,
aga mitmes kohas on renditud selleks ka kohalik kinosaal
Selle filmi vaatamine suurelt ekraanilt on ikka hoopis midagi muud.
Nii et tasub kasutada võimalust seda filmi näidata,
kuna see tõmbab paljusid inimesi kaasa.
Kuid meil on nüüd ka uus film välja tulemas,
mis räägib Sabine Wurmbrandist.
Ilpo, räägi lähemalt.
Sabine oli siis Richard Wurmbrandi naine
ja see film on filmitud otsekui tema silmade läbi vaadatuna.
See räägib pigem ajast enne vangistust -
milline nende elu siis oli ja kuidas asjad vaikselt arenesid.
Kui venelane tuli, võimu haaras jne.
Nii et see on ka väga hea film, mis täiendab esimest.
Samas tore, et kogudustegi jaoks on erinevaid võimalusi.
Et pole vaid see, et keegi tuleb rääkima,
aga sõnumit saab edastada ka filmi kaudu.
Kui kogudused mõtlevad, kuidas uskmatuteni jõuda,
siis Sabine filmi võib vabalt kutsuda vaatama ka neid,
kes on võõrandunud kogudusest.
See on isegi veidi romantiline.
On. Ja seal on ka juttu nende endi usklikuks saamisest.
Nii et see kõnetab.
Kuid läheme nüüd ajas veidi edasi.
Nõukogude Liit lagunes 90'ndate aastate alguses
ja maailma olukord muutus täielikult..
Samas täna, 30. aastat hiljem, oleme me taas omapärases seisus.
Kuidas aga on Märtrite Hääle töö olemus
nende aastate jooksul muutunud?
Tol ajal kehtis meil slogan: "Jeesus kommunistlikku maailma!"
ehk siis sinna raudse eesriide taha - kommunistlikesse maadesse
viidi evangeeliumit ja aidati tagakiusatud kristlasi.
Mingi hetk see raudne eesriie langes,
aga kristlaste tagakius jäi, olles ülemaailmne.
Wurmbrand märkas oma viimaste eluaastate jooksul,
kuidas islam levib ja kasvab, tuues kaasa tagakiusu.
Paljud allikad muidugi kinnitavad seda,
et suurim kristlaste tagakius tuleb moslemi-maadest.
Ühe allika kohaselt oli see 75%, aga nii või teisiti on seda palju.
Me tänane töö toimub vägagi palju moslemimaades,
kuigi ka Hiinas ja teistes diktaator-riikides.
Kuid moslemimaailmal on väga suur koht me töös.
Suurem, kui see 75%.
Kuid küsimus pole vaid selles, et moslemite arv on kasvanud,
vaid isalmi siseselt on kasvanud ka agressiivne islam,
mis suunab oma viha just nimelt ristiusu vastu.
See blokeering sai alguse eelmise sajandi alguses
Moslemi vennaskonnast ja paljudest teistestki.
See agressiivne islam siis,
mis on saavutanud islami maailmas ikka juba väga suure mõju
ja kust kogu see tagakius tulebki.
Nad siis kas ise kiusavad taga või agiteerivad teisi moslemeid
vihkama kristlasi ja ründama neid erimoel.
Nii võib ka öelda,
et islam on oma olemuselt teatud mõttes muutunud.
Kuid seda tööd on väga tore teha me haruühingute kaudu.
Nii vaatamegi nüüd ühe lühikese video Ameerikast,
kus USA Märtrite Hääle juht õnnitleb me ühingut.
Tere! Mina olen Cole Richards, USA Märtrite Hääle president.
Milline au teenida tagakiusatud kristlasi.
Milline võrratu verstapost Soome Märtrite Hääle jaoks,
kes te olete teinud seda tööd 50 aastat
olles õnnistuseks tagakiusatud kristlastele üle maailma.
See on suur au teenida koos teiega,
sest teenides Kristuse Ihu, teenime üheskoos oma Issandat.
Olge õnnistatud ja palju õnne!
Läheme siit siis edasi.
Hannu, oled selgi aastal juba külastanud mitmeid erinevaid maid.
Naasesid alles hiljaaegu Ida-Aafrikast,
kuid oled käinud ka Indias ja mitmes muus paigas.
Need reisid on tavaliselt vägagi rasked ja väljakutsete rohked.
Milliseid väljakutseid oled neil reisidel kogenud?
No näiteks täna on väga otsustav päev,
kuna peaksime esmaspäeval sõitma Nigeeriasse,
Boko Harami aladele.
Meil on selle tööga seoses üks raamatu-projekt käsil jne.
Kuid seal valitseb suur kaos praegu ja me pole veel viisasidki saanud,
mistõttu suure tõenäosusega see reis jääb ära.
Viisadega on sageli probleeme
ja sageli meile ei antagi neid.
Ühtlasi on sellised reisid väga ohtlikud.
Alati on oht, et sind võidakse ära röövida.
Meie kui valgenahaliste eest makstakse üsna head hinda.
Nii et see on ohtlik.
Kui aga mõelda sellele raamatu projektile,
mille osas sooviksin, et see raamat oleks juba sügiseks valmis.
Danielle Miettinen kirjutab väga häid lugusid.
Kui mõelda viimase aja intervjuudele,
siis me pidime minema Somaalia piiri äärde
intervjueerima ühte somaali usuvenda, kes oli kunagi moslem
ja keda oleme aidanud, kuna ta on kogenud tõsist tagakiusu.
Pidin minema teda intervjueerima,
aga siis sain ta käest sõnumi: "Olen ohus."
Hiljem selgus, et ta rööviti ära ja teda püüti ka tappa,
kuid enne seda peeti teda mõned päevad kinni.
Õnneks pääses ta põgenema
ja me saime ta hädaabi korras viia ühte turvalisse kohta.
Üks teine mees, kellest ka seal raamatus juttu tuleb -
tal lasti jalad otsast, nii et tal on nüüd kunstjalad.
Olime õhtul minemas intervjuu paika, mis asus mäe otsas,
kui korraga auto hakkas mäest alla libisema.
Seal oli tohutu liiklus ja me kõik hüppasime autost välja.
See vend aga oli karkudega ja sai vaevu välja.
Nii et igasugu sellised lood.
Mõtlen ühele reisile,
kus otse lennuraja kõrval oli üks lennuk maasse sisse sõitnud
ja inimesed olid surma saanud.
Ja me siis läksime sealt samast kõrvalt oma lennule.
Nii et igasugu asju juhtub.
Samas aga on ka palju tänupõhjuseid.
Näiteks viimase reisi ajal Etioopiasse
oli meiega üks tore vabatahtlik kaasas,
kes võttis end tööst vabaks.
Tema suureks kireks on fotograafia
ja kuna meil reisi ajal toimub palju intervjueerimisi,
partneritega vestlusi jne.,
siis ta otsustas seda kõike jäädvustada.
Nii et sellised toredad lood.
Nüüd aga vaatame ühe lühivideo Ida-Aafrikast,
kus üks me koostööpartner õnnitleb me ühingut.
Vennad ja õed Märtrite Häälest - õnnitlen teid 50. aastapäeva puhul.
See on pikk aeg, mis on imeline.
Hindan väga seda tööd, mida teete
ja abi, mida tagakiusatud kristlastele osutate.
Olen nii tänulik,
et Soome Märtrite Hääl toetab ka meie turvakodu Ida-Aafrikas
Ma ise olen uuestisündinud kristlane, kes on pärit Somaaliast
ja ma töötan samuti tagakiusatud kristlastega.
Tänu Märtrite Hääle abile
on nii paljud inimesed saanud abi ja kogenud kaitset.
Ilma teieta poleks me midagi ja samas Jumal aitab ka teid.
Muidugi tuleb abi Jumala käest,
aga Jumal on kasutanud teid
meie ja teiste tagakiusatud kristlaste aitamiseks.
Aitäh teile ja jätkake samas vaimus!
Amena oli nüüd selles videos nii kaetud,
et hea veel, et ta silmigi nägi.
Samas pole Amena ta õige nimi. Miks nii?
Nende turvalisuse huvides
ei saa öelda nende nimesid, näidata nende nägusid
ega ka öelda, kus see turvakodu asub,
sest riskid on väga suured.
Oleme mitmeid kordi pidanud muutma selle turvakodu asukohta,
kuna islamistid on selle teada saanud.
Nii et kahjuks on nii,
kuigi oleks ju tore neid isiklikult tutvustada.
Kuid me peame varjama nende isikuid.
Tõsi ta on.
Ehk siis, me liigume "ohtlikes vetes" ja vajame väga palvekatet selles töös.
Nii oleme tänulikud iga inimese eest, kes me töö pärast palvetab.
Mis nüüd teie meelest veel ees ootab?
Maailmas on tohutult palju vajadusi.
Mõeldes evangeeliumite põhjal ka Jeesusele,
kes puutus kokku kõigi nende suurte vajadustega
ja aitas inimesi nende keskel.
Siis aga korraga tekkis omapärane seis,
kus Jeesus ütles jüngritele:
"Nüüd pakime oma asjad ja läheme teistesse linnadesse."
Ehk siis Ta kulges Jumala juhtimises.
See on oluline ka meie jaoks.
Me ei suuda täita kõiki vajadusi,
mistõttu peame liikuma edasi palves,
et saada Jumalalt seesmine kindlus, millega end siduda ja millega mitte.
Näiteks enne seda,
kui Taliban haaras uuesti Afganistanis võimu,
siis me ju üheskoos palvetasime me kontoris
ja tundsime korraga, et Afganistan on üks me sihtkohti.
Me Soome Märtrite Häälega polnud seal kunagi varem olnud
ja meil polnud ka kontakte ega midagi,
aga peale seda palvet nägime kiiresti, kuidas...
Taliban haaras Afganistanis taas võimu,
meile aga avanesid seal peale seda kontaktid aitamiseks.
Nii aitame seal praegu kristlaseks saanud lesknaisi.
Meil on pilte sellest, kui julmalt nende mehi on tapetud
ja hetkel siis püüamegi saada need naised koos oma lastega
turvalisse paika.
Mõeldes veel tulevikule, siis tahaksime panustada ka neisse,
kes kogevad ikka väga äärmuslikku tagakiusu;
kes on kõige raskemates olukordades.
Ma näen aga seda,
et me leiame end veel vägagi üllatavatest kohtadest.
Me ei teadnud veel paar aastat tagasi, et saame tegutsema Euroopas.
Täna aga toimetame tagakiusatud kristlastega Ukrainas.
Jeesus ütles, et evangeelium saab levima kõikjale
ja samas, et me langeme kõigi rahvaste viha alla
Tema nime pärast.
Kahjuks nii on. Tagakius levib.
Meil on siin stuudio seinal maakaart,
kus mustaga märgitud maadel toimub kristlaste tagakius.
See on muide veel vana kaart - neid musti maid on täna palju rohkem.
Nii on ja sellises maailmas me elame.
Me võiks veel kaua rääkida, aga me aeg on täis.
Tahan veel vaid reklaamida
Richard Wurmbrand'i võrratut eluloo raamatut,
kus on juttu tema ja ta naise taustast;
sellest, kuidas nad leidsid Jeesuse ja mis see endaga kaasa tõi.
Erakordne raamat, mis maksab 20
ja on tellitav: www.marttyyrienaani.fi/kauppa
Sealt võite ka tellida tasuta Märtrite Hääle ajakirja.
www.marttyyrienaani.fi/kauppa
Imeline on teiega koos töötada ja läheme siis ikka vapralt edasi!
Aitäh teilegi kõigile te palvete ja toe eest!
Vajame igaühte teist.
Vaadake meid taas järgmisel korral!
Tõlge: Anne-Ly Raukas