MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Troopilises Indoneesias asub maailma suurim moslemite kogukond.
Seal praktiseeritakse valdavalt animismi
ja ebausuga seotud rahvaislamit.
Uusupuhastust taotlevad džihadistid
õhutavad aga moslemeid võitlusse kristlaste vastu.
Jeesuse järgijaid rõhutakse, tõrjutakse, alistatakse ja rünnatakse.
Kõige selle keskel teeb Jumal siiski oma imesid,
kutsudes oma uusi töötegijaid kuulutama evangeeliumi
Indoneesia rasketesse piirkondadesse.
Jumala kutse on ka see,
mida ohtlikele aladele minevad noored vajavad.
Tänases saates räägime, millist maailma nad seal kogevad?
No nii, me tegevjuht Hannu Lahtinen - sa oled ise Indoneesias käinud.
Kui hakata siit Soomest minema, siis kaua sinna jõudmiseks kulub?
Ma küll ei läinud otse Indoneesiasse,
aga reis sinna on tõesti tõeliselt pikk.
- Sinna otse vist ei pääsegi?
Jaa, ei pääsenud enne ega ka nüüd, peale Venemaa rünnakut Ukrainale.
Hakkasin liikuma tagasi koju laupäeva hommikul
ja jõudsin tagasi Soome pühapäeva öösel.
- Nii et piisavalt reisimist.
Tjah, minusugusele vanale pässile annab juba luudes-kontides tunda.
Pole sul häda midagi - näed veel üsna kobe välja.
Sul oli reisil üks professor kaasas,
kes siin videos rõõmsasti rahvaga suhtleb.
Ütlesid, et ta on matemaatika professor,
kes mõtiskles reisi ajal erinevate märkide üle,
nii et teil oli enam kui põnev reis.
Jaa, tunnen Franki juba mitme aasta tagant.
Kohtusime aastaid tagasi Kameronis
ja meist on saanud head peretuttavad.
Ta on üks maailma juhtivaid matemaatika professoreid ja uurijaid,
töötades täna Oslo Ülikoolis.
Kuid ta armastab ka Jumalat
ja tahab võita Talle rahvaid, kelleni on inimlikult raske jõuda.
Nii reisime sageli koos, sest see on palju toredam.
Mäletan, kui ta joonistas mulle lõpmatuse märgi.
Kuna reisidel on palju aega, saab rääkida kõikvõimalikust.
Nii rääkis ta mulle asju,
mis vahel tundusid olevat kui teisest maailmast.
Nii rääkisime näiteks Jumala inimeseks saamisest
ja sellest, kui raske seda on mõista.
Nii moslemitel, kui kellel iganes.
Frank ütles, et tal pole sellega matemaatikuna mingit probleemi
ja joonistas lõpmatuse märgi,
öeldes, et Jumal on ka lõpmatu ja Ta jaoks on kõik võimalik.
Nii et ei mingit probleemi.
Räägi sellest ülikoolist, kus käisite, mis oli pisut erand su jaoks,
sest tavaliselt sa käid misjonikoolides jne.
Jaa, see asus üsna lähedal paigale,
kus Märtrite Hääl tegutseb
ja kus eesliini evangeliste toetab ning varustab.
Seal lähedal asub tohutult suur islamistide ülikool.
Või õigemini, suur on selle ülikooli juurde kuuluv mošee,
millel on mitu torni ehk minaretti, kus kõlas araabiakeelne kutse palvele.
Külastasin ka seda mošeed, nähes, kuidas tudengid seal käivad.
Sealt käib läbi tuhandeid inimesi.
Tutvusin ja vestlesin seal erinevate inimestega,
tutvustades neile ka professor Franki,
kes sai isegi kutse minna neile loenguid pidama.
Üks väga huvitav aspekt sellega seoses...
Frank on mulle mitmeid kordi rääkinud ühest Malaisia noorest,
kellest on ka tänaseks professor saanud.
Tegu on moslemiga, kellele Frank on kinkinud Piibli
ja saanud rääkida talle usuasjadest.
Ka see inimene peab seal ülikoolis loenguid.
Nii et palugem, et ta leiaks ka Jeesuse oma ellu.
Nii et see oli ühtaegu põnev ja samas ka ohtlik paik,
kus mõned aastad tagasi toimus kolme kiriku ründamine.
See oli vist 2018. aastal.
Sealt ülikoolis lähtus üks signaal, mis viis kõigi nende sündmusteni,
nii et see ülikool oli selle looga seotud.
Tundub pisut kummalisena soomlase mõtteviisi jaoks,
sest me näeme tavaliselt ülikooli ühe loona
ja mošeesid ning islamit teise loona.
Kuid sa räägid praegu ühest hoopis teistsugusest ülikoolist.
Ütleme nii, et selles pole midagi imelikku,
sest islamistlikus mõtteviisis ei eraldada usku muudest asjadest
nagu kaasaegses lääne maailmas ja kristluses,
kus kristlus surutakse pühapäevakooli või jumalateenistuste kasti.
Islamis käivad kõik need asjad käsikäes
ja neid ei saa eraldada üksteisest, võttes seda kui "vaba aja usku".
Vahet pole, oled sa tööl, koolis või kus iganes -
kõik su tegemised on usuga seotud.
Kui mõelda üleüldiselt Indoneesia olukorrale...
Tean, et paljud on lugenud raamatut "Kui võimas tuulekeeris",
mis räägib suurtest ärkamistest Indoneesias.
Sellega kaasnes mingi mõtteviis,
otsekui kogu Indoneesia oleks evangeliseeritud
ja kõik sealsed inimesed on usklikud,
aga milline on tegelikkus?
Olen isegi seda raamatut lugenud
ja paikkonniti on Jumala töö olnud igati võimas ja imeline.
Ütleme nii, et Indoneesia on maailma suurim saareriik,
kuhu alla kuulub üle 17 500 saart.
Nii nagu Soomes on palju järvi, nii on seal palju saari.
See on pisut suurem, kui Ahvenamaa saarestik.
See on suuruselt maailma neljas riik,
kus elab üle 270 miljoni inimese,
kellest vähemalt 227 miljonit on moslemid.
Ehk siis seal on
maailma kõige suurem moslemitest elanikkond.
Reisides sellistesse maadesse
ja minnes näiteks nende pealinna Jakartasse,
kus ma isegi olen külastanud teatud suuri kogudusi,
siis sul on sel juhul võimalus siseneda risitusu väiksesse mulli.
Kuid ma olen külastanud ka selle maa täiesti teistsuguseid piirkondi,
kus sa võid sõita tundide viisi või kasvõi terve päeva
ja sa näed seal teatud asustatud alasid ja minarette,
kuid ei jälgegi ristiusust.
Kui mõelda Joosua projektile, mille raames uuritakse rahvaid,
kelleni pole veel evangeeliumiga jõutud,
siis Indoneesia osas on see nimekiri tohutult pikk,
kuna seal elab rahvaid,
kelle võimalus kuulda evangeeliumi on 0,0%.
See on kindlasti seotud ka nende geograafiaga,
kui seal on selliseid väikesi saari, kus elab ehk vaid mõni tuhat inimest.
On ehk nemad need, kelleni on raske jõuda?
Kui rääkida nö hõimudest, siis eks neid vast olegi seal mõni tuhat
Kui aga rääkida näiteks Sunda hõimust,
millest võin hiljem veel lähemalt rääkida,
siis sinna hõimu kuulub 42 miljonit inimest.
- Ehk siis "veidi" erinevam mõnest Soome hõimust.
Veidi jah.
Kui mõelda kristlaste olukorrale,
siis Indoneesias elab
maailma kõige suurem hulk moslemeid.
Evangeelseid kristlasi on seal umbkaudu 3%.
Kuidas need kristlased seal siis elavad,
sest teatud tagakiusus oht on ju olemas.
Mainisid ennist
aastaid tagasi toimunud pommirünnakuid.
Kui võtta ette maailma kaart, mis on me kodulehel üleval,
siis seal on selgesti näha tagakiusatud kristlaste olukord.
Vajutades iga riigi peale, avaneb info selle maa kohta.
Indoneesia kohta öeldakse seal,
et seal on hästi levinud nö rahvaislam,
mis on põimunud nõiduse- ja animismiga.
Nii nagu kindlasti paljudes teisteski kohtades maailmas.
See on üsnagi laialt levinud, kas pole?
See rahvaislam on midagi, mida inimesed tegelikult usuvad
ja mis neid reaalselt igapäevaelus ning südame tasandil mõjutab.
Nad pole niivõrd huvitatud islami õpetusest ja dogmadest,
kuivõrd see, et leida abi, kui on hirm
kurjade vaimude, kättemaksu, kurja silma ja džinnide ees.
Olen aastaid jälginud
me Indoneesia eesliini evangelistide toimetamist.
Kui nad paluvad haigete eest
ja inimeste vabanemise eest kurjadest vaimudest,
siis see toob ka esile, et Jeesuse evangeeliumis on vägi
ja Tema nimes on suurem vägi.
Nii saavad inimesed aru, et me Jumal on ikka päris Jumal
ja see on ülimalt oluline kohtumaks Temaga.
See on nii oluline, et nad mõistaks, et evangeelium ei peitu vaid sõnades,
vaid see kannab endas Jeesuse nime meelevalda ja väge.
Kui aga rääkida kristlaste tagakiusust,
siis seal on ka selliseid "rangemaid" moslemeid,
kes õhutavad põlismoslemeid kristlaste vastu.
Milline see tagakiusu olukord Indoneesias on?
Olen käinud Indoneesias pea 10 aasta jagu
ja teinud suurel hulgal intervjuusid eesliini evangelistidega
ja teiste kristlastega.
Nii olen kohanud paljusid,
kes nii oma pere kui paljude muudegi asjade näol
on kogenud üsnagi suurt tagakiusu.
Kogenud lausa füüsilist vägivalda, perede poolt hülgamist jne.
Tänase päeva seis on selline, et...
Kui mõelda näiteks sellele, et ma käisin seal ülikoolis,
kus õpib tuhandeid õpilasi ja vaid käputäis neist on kristlased.
Intervjueerisin neid ja küsisin,
mis tunne see on seal kristlastena õppida?
Sest kõike tehakse islami kommete järgi.
Isegi, kui õpid näiteks matemaatikat, siis sa saad kehvema hinde,
kui sa ei tsiteeri väljaspool tundi Koraani.
Koraan on seotud matemaatikaga? - Tundub nii.
Ühlasi on imaam keelanud ära "Häid jõule!" soovimise,
kuna see on islamis keelatud.
Ka kui kandideerid kristlasena kuhugile tööle,
siis esimeste seas leiavad töö siiski moslemid.
Sind jäetakse paljudest asjadest välja ja sulle ei räägita kõike.
Ka ei sööda sinuga koos,
sest oled moslemite silmis rüve või must.
Sest kui kristlane sööb sealiha või muud sarnast,
peab ta moslemitest eemale hoidma.
Nii et hinda oma usu eest peab maksma mitmel erimoel.
Kas sama meelt on ka nö rahvaislami praktiseerijad,
kes on oma veendumustes veidi leebemad?
Kas nad suhtuvad kristlastesse samal moel?
Paljuski kehtib selline suhtumine: "Nad ei kuulu meie sekka."
Selline ühte hoidmine on väga tugev.
Eriti, kui minna küladesse ja maapaikadesse,
siis sealsed kogukonnad on veelgi enam ühtehoidvad
ja mingid muud mõtted-ideed pole eriti soositud.
Nad peavad oma usku kõige õigemaks
ja teised hoidku neist eemale.
Seal on ka piirkondi, kus kehtib sharia seadus?
Näiteks üks Indoneesia lõunapoolsemaid provintse
sai ka Soomele tuntuks tänu seal möllanud tsunamile.
Indoneeslaste endigi sõnul elavad seal väga uhked
ja endast heal arvamusel olevad inimesed
ja seal hakkas ka islam kord levima üle kogu selle suure saareriigi.
Nii on seal ka kristlaste jaoks päris pingsaid piirkondi.
Aga isegi, et kristlaste vastu suunatud füüsiline vägivald on seal kahanenud,
pole see siiski lõppenud
ja aegajalt tuleb siiski uudiseid, et mõni kristlane on jälle tapetud.
Ehk siis teatud kohtades on olukord ikka väga hull.
On, aga samas jälle mitte nii hull, kui Saudi Araabias või Iraanis.
Indoneesia põhiseadus tagab küll teatud vabaduse
teatud erinevatele usunditele,
aga sellistes maades
haaravad tavaliselt külakogukonnad ja hõimud
seadusandluse enda kätte, öeldes ise, kuidas asjad käivad.
Ehk siis hõimuseadused on need, mis tegelikult kehtivad.
Jah ja see tähendab aktsepteerida moslemite mõtteviisi.
Kuid su reisi sihtkohaks polnud mitte see ülikool,
vaid hoopis misjonikool,
kus koolitatakse välja eesliini evangeliste
ja mida Märtrite Hääl toetab.
Kuidas sel koolil läheb?
Paar aastat tagasi oli seal koroona tõttu raskusi
ja kool pandi kinni nagu paljudes teisteski kohtades.
Täna aga toimib kõik jälle nagu enne.
Eks see ikka puuduta.
Selles vanuses nagu ma olen,
ma tahan näha järgmist põlvkonda tõusmas
ja Jumala tuld edasi kandmas,
jätkates seda tööd ja vallutades uusi alasid Kristusele.
See on võimas, kui noored on sellesse kaasatud.
Ühtlasi ka, kui inimesed saavad päästetud,
siis suur osa neist on ka noored.
Nii õpib seal koolis hetkel 131 noort.
Mõned 18-aastased ja suurem osa veidi üle 20-aastased.
30-aastaseid peetakse seal juba üsna vanaks,
kuigi mõni on ka üle 30.
Noormehi ja neide üsna võrdselt - üsna oma elutee algetapis.
Neil on seal koolis üks võrratu tahvel
tekstiga: "Siin ma olen Issand - läkita mind!"
Neid varustatakse ette kõige raskematekski olukordadeks,
mispeale nii mõnigi on öelnud, et sealne elu on kui sõjaväes.
Seal on nö palvevalvurid 24/7 töös, nii et äratuskella pole vajagi.
Kell 4 hommikul lüüakse juba trummi
ja uus palve läheb lahti.
Ühtlasi ülistatakse hiljaõhtuni.
Ka kooli juhtkond osaleb palvetel ja reedeti on palve- ja paastuaeg.
See tõmbab ennastki kaasa ja on tõeliselt võimas asi.
See on ka teistmoodi kool, kui millega me oleme harjunud.
Kui muidu õpitakse piiblikoolis 2-3 aastat
ja saadakse seejärel juba pastoriks,
kuid seal on inimesed,
kes lähevad hõimude juurde, kelleni on raske jõuda.
Kohtasid seal üht Omarit, kes on selle kooli läbi teinud.
Sul on üks äge videoklipp,
kus ta sõidab mootorrattal mööda ühe hõimu alasid.
Mis selle Omari elus toimub?
Seal misjonikoolis on pilt ühest Stanley'st,
kes oli üks selle kooli õpilasi
ja valmistus minema ühe moslemite hõimu juurde,
kuid kes tapeti selle hõimu poolt.
Mis aga Omarisse puutub, siis tean teda juba aastate tagant.
Ta tuli ja õppis ka seal misjonikoolis.
Ta oli taustalt džihadist ehk islami püha sõdalane.
Ta on Indoneesias osalenud pommirünnakutes,
mis said teatavaks kogu maailmale.
Kord aga oli ta ülesandeks kõrvaldada elust üks pastor,
mistõttu ta lähenes sellele pastorile läbi temaga sõbraks saamise,
et teada, kus ja millal ta liigub,
et ta siis sobival hetkel tappa.
Ta leppis selle pastoriga kokku, et minna koos kohvi jooma
ja siis ta puistas selle pastori kohvi sisse mürki.
Kuid ta on ise tunnistanud,
et otsekui mingi vägi takistas tal ulatamast seda kohvitassi pastorile
ja hoopis ta ise jõi sellest.
Ta kukkus kehvas seisus maha ja võitles oma elu eest,
samas kui pastor ei saanud aru, mis toimub.
Pastor küsis, kas ta viib Omari haiglasse,
aga oma tausta ja mürgi tõttu ei tahtnud ta seda muidugi teha.
Nii viis pastor ta hea karjasena oma koju,
kandes ta eest head hoolt, et tal oleks ikka kõik hästi.
Omar imestas, et mis imeinimene see pastor küll on,
kuniks armastus sai ta üle võimust ja temast sai ka kristlane.
Nii jõudis ta ka sinna misjonikooli ja ta valmistus oma uueks tööks.
Kui sa aga kordki elus oled olnud džihadist,
siis see pole positsioon, kust lihtsalt ära astuda.
Nii rööviti ta pere ära ja öeldi talle, et ta saab pere tagasi vaid juhul,
kui ta annab end üles ja laseb end tappa.
Koolis palvetati ja paastuti, et Jumal teeks ühe ime selles loos,
mispeale ta läks end üles andma.
Ma ei tea kõiki detaile, mis seal kõik juhtus,
aga ta pääses sealt eluga ja sai ka oma pere tagasi.
Ja nüüd ta siis töötabki tingimustes, nagu seda sõitu looduses nägime.
Ta töö on ühtpidi aidata inimesi nii, et nende elu-olu paraneks,
aga samas nö "põrandaaluselt" tegutseb ta selle nimel,
et võita moslemeid Jeesusele.
Nii saab neid ka päästetud ja evangeelium levib.
Ta silmis on üks eriline sära,
mis ütleb: "Ma tahan võita oma sõpru Jeesusele."
Nii et tal ja ta perel läheb täna hästi.
Sellistel inimestel peab olema ikka väga tugev Jumala kutse.
Kui mõelda selle kooli juhile Shirley'le,
siis tal oli oma tulevikust hoopis teistsugune nägemus.
Ta unistas assistendi ametist kusagil moodsas büroohoones.
Siis aga läks ta tee hoopis teises suunas.
Kuidas siis Jumal teda seda kooli juhtima juhtis?
Shirley ütles midagi, mis tiirleb endiselt mu mõtteis:
"See, mis mind tugevaks teeb, pole midagi muud kui Jumala kutse."
Olen mõelnud erinevate piiblisalmide peale.
Näit. Roomlastele 1:6 ütleb: "Te olete Jeesuse Kristuse kutsutud."
Heebrealastele 3:1 ütleb: "Taevase kutsumise osalised."
See aitab meil kinnitada oma pilgu taevastele ja mitte maistele asjadele
ja langetada otsuseid,
kas töötame kuskil peenes kontoris klaasseintega büroohoones,
kus kõik tegutsevad ühel meelel ja pole mingeid probleeme.
Või me läheme paika,
kus on skorpionid, pole mingeid mugavusi
ja me elu on sõna otseses mõttes kaalul.
Ehk siis taevase kutsumise osalised.
Seal samas peatükis räägitakse ka Moosesest,
kes oli ka taevase kutsumise osaline.
Tal oli suurepärane elu,
aga ta jättis kõik ja läks kõrbe, kogedes seal igasugu raskusi.
Rääkides Shirley'st, siis ta on ühe tuntud pastori tütar.
Ta isa on apostellik kuju ja aidanud rajada seda misjonikooli.
See kõik on omaette imelugu.
Seal polnud algul midagi - ei elektrit ega õhukonditsioneeri jms.
Ei ole veel väga tänagi, nii et üsnagi nadid tingimused.
Ühtlasi kehtib Indoneesias ootus,
et pastorite lapsed jätkavad oma isa tööd.
Nii oli Shirley sellesse veidi kui sunni viisil kaasatud
ja tal polnud see töö vähimalgi määral südames.
Kogu see lugu kasvas ta jaoks nii palju üle pea,
et ta otsustas homme päev loobuda sellest loost
ja teha oma eluga midagi muud.
Shirley elas ja töötas muide mingi aeg Austraalias
ja õppis ka mõned aastad Singapuris, kus kõik on ju täiega viimase peal.
Siis korraga aga pidi töötama seal džunglis asuvas misjonikoolis,
mispeale ta mõtles: "Mulle aitab! Ma ei jaksa enam."
Ta jättis isegi jumalateenistustel käimise ära
ja konutas üksi oma toas, öeldes Jumalale:
"Jumal, kui Sa tõesti oled olemas, siis midagi peab nüüd muutuma."
Ma isegi ei tea kõike, mis seal toimus, aga Jumal puudutas Shirley't
ja peale seda oli kõik teine.
Nii et täna ta teenib kaasa kogu südamest ja hingest.
Nende käte kaudu on varustatud 8000 noort,
kes on läinud välja jumalariigi tööd tegema.
Seal on sündinud 2000 uut kogudust.
Vahel on Shirley't isegi raske kätte saada,
sest ta ise rallib ka muudkui eripaigus ringi.
Paikades, kus internet ja mobiiltelefonid ei toimi.
Ta on tänu troopilistele haigustele sageli ka haige,
aga ta ütleb, et temas on see sama vaim, mis ta isaski
ning nii nad käivad ja kuulutavad inimestele Jeesusest.
Tõelised eeskujud ikka.
Paljud sealsed nooredki, keda olen aastate jooksul kohanud...
Paulus ütleb kirjas Korintlastele 1:26:
"Vaadake, vennad, iseendid, millistena te olete kutsutud."
Ehk siis, mitte kõik ei ole ega pea olema professorid.
On neid, kel on väga raske taust ja kes otsekui pole mitte midagi,
aga Jumal valibki just selliseid.
Ta võib teha kellest iganes midagi, kui vaid ütled: "Siin ma olen, Jeesus."
Oled sa siis Soomes või kusagil kaugel -
Jumal võib teha su kaudu suuri imesid
ja Ta tahabki neid teha, et ei jääks muljet,
et see kõik on meie tegemine.
Võrratu! Ja Jumala kutse on tõesti eriline.
Kui mõelda Shirley peale,
siis oli päris palju asju, mille ta pidi kõrvale jätma.
Ja samas, olla naisena sellistes oludes, sellisel positsioonil
on veel omaette väljakutse.
Kuid Jumal on valinud teda juhtima seda evangelistide kooli,
isegi, et mitte kõik ei vaata sellele tunnustavalt.
Kuid Jumala abiga suudab ta sedagi.
Raamatus "Ta kutsus mind"
on mitmeid lugusid Jumala kutsest moslemi-piirkondades.
Seal on ka ühe Estri lugu, kes tegutseb Sumatra saarel.
Ma mäletan, kui Ester tuli sinna kooli.
Ta tuli Sunda hõimu keskel, kuhu kuulub pea 42 miljonit inimest
ja kes on väga pühendunud islami järgijad.
Ester isegi valmistus saama džihadistiks.
See on enneolematu lugu,
kuidas ta leidis Jeesuse ja läks sinna misjonikooli,
tehes täna misjonitööd nende seas, kelleni on raske jõuda.
Nii et tasub tutvuda tema looga raamatus: "Ta kutsus mind".
See on tellitav netiaadressilt: www.marttyyrienaani.fi/kauppa
Ühtlasi saab sealt tellida ka Märtrite Hääle tasuta ajakirja,
kus on juttu ka kristlaste võitlustest misjonitöö eesliinidel.
Olge õnnistatud!
Tõlge: Anne-Ly Raukas