Tervetuloa ohjelmaan, rakas ystäväni Manfred Müller -
Saksasta ja sisarjärjestöstämme Marttyyrien äänestä siellä.
Kiva saada sinut tänne! -Kiitos, Hannu. Kiva olla täällä.
Kun meillä on vieraita täällä Suomessa, -
puhumme aina eräästä asiasta, -
ei ainoastaan vainotuista kristityistä, vaan saunasta.
Oletko jo kokeillut suomalaista saunaa?
Kokeilin pari vuotta sitten.
Kokeilen mielelläni uudelleen. Siitä tulee kivaa.
Tänään kuvausten jälkeen vien sinut jääkylmään veteen -
ja kuumaan saunaan. Oletko valmis? - Kiitos. Mielelläni.
Hienoa. Sinulla on myös henkilö- kohtainen syy käydä Suomessa.
Tyttäresi asuu täällä. Mikä toi hänet tänne?
Hän opiskelee Suomessa. Hän aloitti syyskuussa.
Kun kutsuitte minut, en tuntenut kovin hyvin maantietoa.
Mutta kun varasin matkat, tajusin yhtäkkiä, että hän on aivan lähistöllä.
Sain kaksi kärpästä yhdellä iskulla: -
tapaan teidät ja teemme tämän ohjelman ja tapaan tyttäreni.
Itsekin opin Suomesta jotain uutta.
En tiennyt sen kylän olemassaolosta mitään.
Se on kiva paikka. Olin siellä yötä viime yön. - Kiva.
Olet toiminut metodistipappina Saksassa, -
mutta jo vuosia sitten -
siirryit palvelemaan vainottuja veljiä ja sisaria -
monissa maissa. Tiedän, että työskentelette...
Monessako maassa Saksan Marttyyrien ääni työskentelee?
Viime vuonna työskentelimme 50 maassa 170 projektissa.
Avustimme 2,5 miljoonan euron edestä. Määrä on melko merkittävä.
Kiitos Jumalalle. Mikä motivoi sinua siihen?
Minua motivoi kutsu, jonka sain Jumalalta.
Kuten sanoit, työskentelin pappina seurakunnassa -
ja kristillisessä kongressikeskuksessa.
Sitten Marttyyrien äänestä kysyttiin, lähtisinkö työhön -
palvelemaan vainottuja kristittyjä. Kysyin itseltäni: "Mikä minä olen?
Miksi Jumala haluaa minut palvelemaan uskon sankareita?"
Silloin Jumala selitti minulle vainotun ja vapaan seurakunnan suhdetta.
Päätin lähteä työhön.
Tiedän, että olet teologi ja Jumalan Sanan mies.
Olen kuullut sinun opettavan ja jakavan Sanaa.
Luen uutislehteänne. Opetuksesi koskettaa minua kovin.
Onko sinulla jokin raamatunpaikka, joka motivoi sinua?
Niitä on paljonkin, -
mutta nostan yhden katkelman Paavalilta Filippiläiskirjeestä.
Se motivoi minua kerta toisensa jälkeen.
Paavali kirjoittaa filippiläisille vankilasta.
Jos kyselisi Suomen seurakunnissa, -
mitä tulee mieleen filippiläiskirjeestä, kaikki vastaisivat: "Ilo".
Iloitkaa! - Niin. Iloitkaa.
Paavali kirjoittaa tämän vankilasta. Kirje on täynnä iloa.
Fil. 1:12: "Mutta minä tahdon, että te, veljet, tietäisitte, -
että se, mitä minulle on tapahtunut, -
on koitunutkin evankeliumin menestykseksi".
Paavali ei siis murehdi vankeutta, kunhan evankeliumi menee eteenpäin.
Se auttaa keskittymään oikeisiin asioihin.
Jakeessa 14 Paavali sanoo: "useimmat veljistä, -
saaden Herrassa uskallusta minun kahleistani".
Eikö olekin ristiriitaista? Hänen kahleensa ja vankeutensa -
ovat rohkaisseet ihmisiä. Niiden olisi pitänyt pelottaa.
Näen Jumalan Hengen ihmeen toimivan vankeuden -
ja Paavalin kokemuksen kautta sekä rohkaisevan vapaana olevia.
Paavali sanoo vielä: "[he] yhä enemmän rohkenevat -
pelkäämättä puhua Jumalan sanaa."
Mitä seurakunta Suomessa, Saksassa ja Euroopassa tarvitsee?
Kristittyjä, jotka tunnustavat ja saarnaavat rohkeasti Sanaa.
Opin sen vainotuilta.
Haluan nähdä sitä Saksassa, Suomessa ja Euroopassa.
Aivan. Paavalin vankilakirjeet -
motivoivat meitä täällä vapaassa maailmassa -
oppimaan veljiltä ja sisarilta, jotka käyvät tätä kaikkea läpi.
Ja evankeliumi etenee eniten juuri niissä maissa. Eikö totta?
Se on totta. Se, mitä Paavali kuvailee, ei ole inhimillisesti selitettävissä.
Se on todella Jumalan Hengen ihme.
Hän rohkaisee vapaata seurakuntaa vainottujen kristittyjen esimerkillä.
Miksi ja miten se tapahtuu?
Vainotussa seurakunnassa näemme aitouden -
ja uskon todellisuuden, -
joka innoittaa ja motivoi ihmisiä. Monesti meillä seurakunnissa -
on kauniit lavat, valaistukset ja mainokset, -
mutta meiltä kenties puuttuu aitous.
Ihmiset nykyään kaipaavat aitoutta -
ja uskoa, joka todella toimii.
Aina kun puhun kanssasi, -
näen, että sydämesi sykkii kadotettujen voittamiselle -
Jeesukselle Kristukselle. Pidän siitä paljon.
Kun miettii Marttyyrien ääntä ja Richard Wurmbrandia, -
alun perin työ oli viedä Jeesusta kommunistiseen maailmaan.
Vaikka alusta asti on autettu vainottuja kristittyjä, -
mutta Jeesus on ollut ensimmäisenä.
Haluamme viedä Kristuksen evankeliumia niille alueille.
Ja silloinkin, kun kävin tiloissanne Saksassa, -
minuun teki suuren vaikutuksen näyttely, joka siellä oli.
Näin siinä sydämesi sykkeen ihmisten tavoittamiselle.
Näyttelyssä on vankila, vankilaselli ja muuta -
sekä myös jotain Kuubasta. Mitä voit sanoa Kuubasta?
Meillä on näyttely, jossa on eri osastoja.
Kerromme esimerkiksi Kuuban seurakunnasta.
Se on monille saksalaisille silmiä avaavaa.
Ihmisille, etenkin varakkaille Kuuba tuo mieleen hienon lomakohteen, -
Karibian, musiikin, tunnelman ja kaiken sellaisen.
He eivät tunne kristittyjen veljien ja sisarten tilannetta siellä.
Itsekin teet samaa työtä. Me tiedämme, -
että Kuuban seurakuntaa on vainottu 1950-luvulta tähän päivään asti.
Koko tämän ajan kommunistit ovat yrittäneet murskata seurakunnan.
Se ei ole onnistunut. Vallankumous ei vienyt heitä mihinkään, -
mutta Jumala aloitti rakkauden vallankumouksen sydämissä.
Rakkauden Jeesusta ja Sanaa kohtaan.
Kuubassa seurakunnat kasvavat. Siellä on herätys.
Mutta kristityt maksavat siitä kovan hinnan.
Monia häiritään ja vainotaan.
Näyttelyssämme on vankiselli, jollaisia on Kuubassa.
Siitä ihmiset voivat ymmärtää, että tilanne on tämä -
ja uskovien puolesta tulee rukoilla mutta samalla oppia heiltä, -
miten he rakastavat Herraa ja Sanaa ja miten he rukoilevat.
Kaikki hallinnon tukahduttamistoimet Jeesus on kääntänyt hyväksi.
Seurakunnat kasvavat kasvamistaan. Ihmisiä voitetaan Jeesukselle.
Monilla mailla, joissa palvelemme vainottuja, on kahdet kasvot.
Suomestakin monet käyvät Kuubassa turisteina.
Kauniita rantoja ja paikkoja, hotelleja ja sen sellaisia.
Mutta sitten on toiset kasvot, joita ihmiset eivät näe ja ymmärrä.
Totta.
Ja ellen erehdy, näin siellä jotain myös Nigeriasta.
Aivan. Kuten sanoin, näyttelyssä on eri osastoja. Yksi kertoo Nigeriasta.
Yritimme rekonstruoida poltetun kirkon rauniot -
Nigeriasta.
Näyttelyesineet ovat tietysti vain lähtökohta.
Sen lisäksi kerromme kristittyjen tarinoita.
Emme pyri järkyttämään ihmisiä kertomalla kauhutarinoita.
Haluamme kertoa Nigerian vainotun seurakunnan kokemuksista.
En ikinä unohda sitä, kun ystäväni kanssa vierailin Pohjois-Nigeriassa.
Kävimme paikoissa, joissa kirkkoja oli tuhottu.
Se oli musertavaa.
Yhdessäkin paikassa jäljellä ei ollut edes raunioita.
Kirkosta ei ollut jäänyt jäljelle mitään.
Seisoimme tontilla, joka kuului seurakunnalle.
Ystäväni selitti, mitä oli tapahtunut.
Samaan aikaan sinne kerääntyi väkijoukko.
Vihamielisyyden pystyi tuntemaan.
Ystävä sanoi, että on parasta lähteä. Tilanne alkoi olla tukala.
Ehdotin lyhyttä rukousta. Ystäväni sanoi: "Mahdotonta.
Siitä syntyisi verilöyly."
Mietin, mitä on se viha, että senkin jälkeen, kun kirkko on tuhottu, -
musliminaapurit eivät siedä, että pastori seisoo tontillaan -
ystävän rukoillessa. Tällaista uskovat siellä joutuvat kohtaamaan.
Silti seurakunta kasvaa.
Sharialain alueillakin Jumala rakentaa seurakuntaa.
Aivan. Siksi Nigeria on tärkeimpiä työalueitamme, -
sillä siellä vainot ovat ankaria.
Olen vaikuttunut myös siitä, että näyttelyssä käy paljon koululuokkia.
Miten he reagoivat?
On ihana nähdä heidän reaktionsa.
Se on vähän kuin Paavalin sanoma. Se on ristiriitaista.
Kaiken järjen mukaan vainottua seurakuntaa pitäisi sääliä -
ja ihmisten kuuluisi olla huolestuneita ja musertuneita, mutta niin ei ole.
Ihmisten kasvoista näkee, että he alkavat pohtia omaa uskoaan: -
Miksi ihmiset Nigeriassa, Kuubassa tai muualla -
ovat valmiit vaarantamaan kaiken Jeesuksen tähden?
Mitä sellaista he ovat löytäneet uskostaan, -
johon en itse ole saanut kosketusta?
Useimmiten näemme kaipuuta ja hengellistä nälkää -
näyttelyssä vierailevien sydämessä.
Se on lähtökohta. Sitten jaamme Raamatusta jonkin katkelman -
ja 5―10 minuutin raamattutunnin.
Sanomme, että Jeesus, joka siellä toimii, on sama eilen, tänään ja iäti.
Jeesus on sama Kuubassa, Nigeriassa, Suomessa ja Saksassa.
Hän haluaa tehdä samaa täällä.
Juuri samaa me odotamme, kun käymme seurakunnissa Suomessa.
Kerromme vainotusta seurakunnasta.
Kerromme vainottujen tarinoita.
Mutta samaan aikaan odotan, toivon ja rukoilen aina, -
että suomalaiset tuovat ystäviään kokouksiin, -
jotta he voisivat kuulla tämän kautta todellisen evankeliumin.
Ihmisiä on tullut uskoon.
Toivon, että ihmiset tuovat kokouksiin muita.
Näemme samaa Saksassa työmme kautta. Ihmisiä tulee Herran luo.
Työn perustaja Richard Wurmbrandkin oli aivan ensimmäisenä evankelista.
Hän kiersi maailmaa ja kertoi vainotusta seurakunnasta, -
mutta hän saarnasi Sanaa, ja ihmisiä kääntyi. Hän oli kuin evankelista.
Tarvitsemme hänen kaltaisiaan, jotka sanovat niin kuin asiat ovat -
eivätkä lähde mukaan kaikki käy -ajatteluun, -
vaan joille evankeliumi ja Jeesus ovat ykkösenä.
Tiedän, että olet matkustanut ympäri maailmaa -
monissa maissa ja myös sellaisissa maissa, -
kuten jo sanoit, joissa olet nähnyt vainoja.
Onko mielessäsi juuri nyt jokin tapaus, jonka haluaisit kertoa -
ja joka on koskettanut sydäntäsi?
On monia tapauksia, jotka ovat koskettaneet sydäntäni -
ja saanut minut häkellyksiin.
Yhtenä esimerkkinä se paikka, jossa kirkko oli hävitetty jäljettömiin.
Pastori oli musertunut. Hän melkein itki.
Ystäväni, joka toimi oppaanani, rohkaisi häntä Sanalla.
Hän puhui ristiinnaulitsemisesta. Epäilin, miten se voi rohkaista.
Ystäväni puhui sotilaasta, joka johti ristiinnaulitsemista, -
tunnusti ensimmäisenä, että Hän oli Jumalan Poika.
Ystäväni kertoi näin pastorille, että Jeesus on yhä Kaikkivaltias, -
joka voi muuttaa tilanteet täysin.
Kerran olin Intiassa pienen kirkon raunioilla.
Kirkon apupappi selitti kirjoitusta kirkon edessä: -
"Jeesus sanoo: 'Olen Sana, elämä ja totuus.'"
Hän alkoi itkeä. Kysyin, miksi hän itkee.
Hän sanoi, että hänen oma biologinen veljensä -
oli tuhonnut kirkon ja yrittänyt tappaa hänet.
Sanoin, että minäkin itkisin. Hän katsoi minua ja sanoi: "Et ymmärrä.
En itke siksi, että veli yritti tappaa minut, vaan Jeesuksen Sanan takia.
Kunpa veli tietäisi, että Jeesus on hänellekin elämän tie."
Ajattelin: "Vau." Milloin viimeksi itse itkin kadotettujen puolesta?
Voimme oppia vainotuilta hyvin paljon.
Toki heitä pitää muistaa rukouksin ja auttaa -
mutta ei ikinä sääliä. He ovat valmiit maksamaan hinnan.
Meidät kaikki on kutsuttu laskemaan hinta ja olemaan valmis maksamaan.
Ja aina silloin tällöin -
vainotut kristityt sanovat minulle, -
että älkää puhuko vainosta. Meille on kunnia -
kärsiä Jeesuksen nimen tähden. Oletko kohdannut sellaista?
Olen kohdannut. Myös Wurmbrand sanoi jotain vastaavaa.
Hän sanoi: "Minun pitäisi puhua kärsimyksestä, mutta se ei ole kutsuni.
Minut on kutsuttu puhumaan, miten kärsimyksen voi kestää, -
jos kiinnittää katseen Jeesukseen." Haluamme puhua siitä, -
miten kärsimys kestetään ja miten Jeesus on voittoisa kuningas.
Manfred, olet syntynyt Afrikassa Liberiassa.
Missä Liberia sijaitsee? Kaikki eivät tiedä.
Liberia on pieni maa Afrikan länsireunalla.
Selvä. Ja sitten myöhemmin -
olit lähetystyössä Afrikassa monen vuoden ajan.
Teemme työtä yhdessä Afrikassa.
Afrikka on hyvin tärkeä. Siellä on tänä päivänä paljon vainoja.
Miten Afrikka on mielestäsi muuttumassa?
Afrikka on muuttumassa merkittävästi. Se on todella yllättävää.
Teemme yhteistyötä esimerkiksi Keniassa ja muualla.
Jos eurooppalaiselta kysyisi, mitä hän ajattelee Tansaniasta tai Keniasta, -
monet sanoisivat, että ne ovat kristittyjä maita. Niin ne olivatkin, -
mutta se on muuttumassa nopeasti.
Esimerkiksi Etiopia. Se mainitaan Raamatussa, hyvin vanha seurakunta.
Väestöstä 35 tai liki 40 % on muslimeja.
Näemme sen muutoksen Itä-Afrikassa.
Sen mukana tulevat vainot maissa, -
joissa vainoja ei odottaisi olevan, esimerkiksi Keniassa -
ja viime aikoina myös Mosambikissa. Yhtäkkiä siellä on vainoja, -
joita harjoittavat muslimifundamentalistit -
ja muslimiterroristit, jotka haluavat edistää islamia voimalla.
Voisitko... Tunnet monia maita.
Mainitsit jo muutamia, -
mutta siellä on myös maita, -
joista ei tiedetä täällä Suomessa niin kuin sinä tiedät.
Miten esimerkiksi Burkina Faso?
Muistan Burkina Fason monen vuoden takaa.
Ystäväni meni sinne. Siellä ei ollut mitään ongelmaa, -
kristitty maa. Miten kuvailisit Burkina Fasoa?
Kokemukseni oli samanlainen kuin ystävälläsi.
Kuten sanoit, synnyin Afrikassa. Rakastan Afrikkaa.
Opiskeluaikoina liftasimme halki Afrikan. Kävin Burkina Fasossa.
Kaunis maa, rauhaa rakastava väestö. Ei vainoja.
Poliittisesti se oli sosialistinen maa ja hallinto.
Ranska vaikutti siellä vahvasti.
Nyt alueella on tapahtunut jotain.
Libyan hallinto oli huono mutta kuitenkin vakaa.
Maa ajautui kaaokseen sen jälkeen, kun Gaddafi tapettiin.
Kaikki hänen hallintonsa aseet virtasivat mustaan pörssiin.
Nyt tuaregien ja fulanien terroristiryhmät, Boko Haram ja Isis -
riehuvat siellä vapaasti.
Kaikki ne islamistiliikkeet. - Niin. Ne ovat raskaasti aseistettuja.
Ne toivat epävakautta esimerkiksi juuri Burkina Fasoon.
Maan nuorelle seurakunnalle se on ennen kuulematonta.
Heidän on vaikea ymmärtää, mitä on meneillään.
Tilanne on sama Malissa. Sahelin alueella, Mauritaniassa, -
Malissa, Burkinassa, näkee tätä epävakautta -
ja kasvavaa islamistista kapinallisuutta.
Siksi Suomen Marttyyrien ääni haluaa tukea kristittyjä siellä.
Yhtäkkiä he kohtaavat nyt vainoja, ja siellä on hyvin vaikeat olot.
Uhkana on, että maissa otetaan käyttöön sharialaki, -
islamilainen laki. Nämä ovat valtavia muutoksia, -
ja niistä ei juurikaan kuule täällä Suomessa.
Sama Saksassa. Siitä kuulee tuskin mitään, -
mutta se on siellä hyvin suuri ongelma.
Burkina Fasossa on valtava pakolaisongelma, -
sillä ihmiset pakenevat alueilta, jotka ovat nyt terroristien hallussa.
Tilanne on hyvin vaikea.
Meidän täytyy ilman muuta rukoilla Burkinan, hallinnon, -
islamistien aiheuttaman ongelman ja kristillisen seurakunnan puolesta.
Ja sitten toinen maa, joka on meille uusia työalueita, -
sijaitsee Tansanian eteläpuolella. Se on Mosambik.
Mitä voit kertoa Mosambikista?
Olemme auttaneet Mosambikin pohjoisosissa.
Miten kuvailisit Mosambikin tilannetta?
Mosambikin historiassa on käyty paljon sotia.
Siellä oli itsenäisyyssota ja sisällissota, ehkä yhteensä 30 vuotta.
Sota loppui 1980-luvun lopussa.
Sen jälkeen oli vakauden, rauhan ja kehityksen kausi.
Kuitenkin noin 10―15 vuoden ajan -
Tansaniasta on levinnyt muslimiliike -
Intian valtameren rannikkoseutuja pitkin.
Sinne on rakennettu moskeijoita Lähi-idän rahoituksella.
He ovat kuin evankelistoja islamille sillä alueella -
rahoineen ja asemineen. Se houkuttelee joitain ihmisiä.
Ja totta kai pohjoisessa esiintyy nyt terrorismia.
He taistelevat seurakuntaa vastaan.
Kristittyjen täytyy paeta alueilta.
Te autatte monia järjestöjä, -
jotka auttavat pakolaisia. Se on humanitaarinen kriisi.
Se on jotain aivan uutta siellä. Sitä ei ole ollut aiemmin.
Se on yksi uusista alueista.
Valitettavasti se ei ole ainoa, mutta tämä on tilanne Mosambikissa.
Pitää auttaa ja rukoilla.
Ja vielä kerran takaisin tänne -
Suomeen ja Eurooppaan. Entäpä me?
Mitä voimme oppia? Mainitsit jo joitain asioita, mutta mitä sanoisit?
Olemme saaneet elää erittäin hyvinä aikoina, -
mutta tilanne Euroopassa voi olla nyt muuttumassa.
Sen näkee seksuaalietiikan ja gender-tutkimuksen kysymyksissä -
ja aatteissa, jotka ovat pohjimmiltaan hyvin antikristillisiä.
Antikristillisen ajattelu ja liike on nousemassa -
kaikkialla Euroopassa.
Kysymys kuuluu, miten seurakunta vastaa.
Olemmeko valmiit tuleviin päiviin?
Emme tiedä, mitä tulevaisuus tuo tullessaan.
Jeesus on tulossa. Tapaako Hän meidät valmistautuneina, -
vai olemmeko kuin ne, jotka nukkuivat ja jotka yllätettiin?
Haluan nähdä Euroopassa herätyksen ja seurakunnan, joka on valmis -
siihen, mitä on tulossa. Kysymys on siitä, -
päätämmekö laittaa Jeesuksen ykkös- sijalle elämässämme ja maassamme -
ja omistaudummeko jälleen Jeesukselle, Sanalle -
ja Raamatun ohjenuoralle. Maamme ovat nyt sen kysymyksen edessä.
Kiitos, rakas veli Manfred, että käytit kiireisestä aikataulustasi -
aikaa vierailulle täällä Suomessa ja studiossa. Kiitos näistä ajatuksista.
Ja meidän pitää tosiaankin valmistautua.
Suomennos: Marianne Tenetz