Ja Manfred on nyt studiossa kanssani. Tervetuloa! - Kiitos.
Olet nyt toista kertaa Suomessa. Miltä tuntuu?
Nautin tästä. Kiva, että kutsuitte minut. Odotan ohjelmaa innokkaasti.
Tänään puhumme hieman elämästäsi ja asioista, joita olet käynyt läpi.
Toisessa osassa puhutaan sitten työstäsi -
hieman yksityiskohtaisemmin.
Olet itse asiassa metodistipappi. - Totta.
Suomessa metodisteja ei ole kovin paljon.
Tunnen tuhansia suomalaiskristittyjä mutta vain yhden metodistin.
Miten määrittelet metodistikirkon?
Metodismi syntyi valtavasta herätyksestä, -
joka alkoi Isosta-Britanniasta ja levisi koko Eurooppaan ja maailmaan.
Metodismin perustaja oli John Wesley.
Yksi tunnuspiirre on se, että se levitti pyhyyttä. Se oli pyhyysliike.
Ihmiset tekivät parannusta synneistä, myivät esimerkiksi pubinsa -
ja aloittivat uuden elämän.
Ikävä kyllä nykyään metodistikirkossa moni asia on muuttunut.
Suomessa on baptistiseurakuntia, evankelis-luterilaisia kirkkoja -
ja helluntailaisia.
Onko metodistikirkolla ja esimerkiksi luterilaisella kirkolla eroavaisuuksia?
Opetuksessa ja teologiassa on joitain eroavaisuuksia, -
mutta valtaosa näkee metodismin nykyisin -
yhtenä valtavirran tunnustuskunnista.
Aivan. Edelleen evankelikaaleina. - Riippuu siitä, missä asuu.
Se on aiempaa vähemmän evankelikaalinen. Se oli herätysliike.
Nykyisin se on liberaalimpi kuin alussa.
Selvä. Tehdäänpä pitkä loikka lapsuuteesi. Missä synnyit?
Synnyin Länsi-Afrikassa pienessä Liberian maassa.
Isäni on lääkäri. Hän johti siellä sairaalaa.
Isä ja äiti olivat siellä kaksi vuotta. Sinä aikana minä synnyin.
Et muista siitä paljoa. - En muista mitään.
Muutimme, kun olin puolivuotias, -
mutta perheen perinteiden, valokuvien ja tarinoiden ansiosta -
se on iso osa menneisyyttäni ja identiteettiäni.
Sinä kuitenkin palasit Afrikkaan. Vartuit Saksassa -
aivan tavallisena nuorena miehenä.
Vartuin, vietin lapsuuteni ja kävin koulut Saksassa, -
mutta kuten sanoin, Afrikka on aina ollut osa elämääni.
Opiskeluaikana liftasimme Afrikan läpi.
Myöhemmin, kun olin valmistunut ja olin metodistikirkon pappi, -
vaimoni ja minä olimme Afrikassa lähetystyössä.
Ja muistanko oikein, että olitte Mosambikissa? - Juuri niin.
Eli se oli eri puolella Afrikkaa. - Täysin eri puolella.
Synnyin Länsi-Afrikassa. Mosambik on Kaakkois-Afrikassa.
Se oli täysin eri aluetta.
Emme valinneet sitä. Se oli kutsu.
Koimme, että Herra johdatti meidät sinne.
Olimme siellä kuusi vuotta työssä.
Onko Mosambikissa oma kieli?
Onko se osa jotain... Mitä kieltä siellä puhutaan?
Siellä puhutaan montaa kieltä, kuten eri afrikkalaiskieliä.
Pääkielistä yksi on chichewa.
Kolonialismin takia yksi maan virallisista kielistä on portugali.
Se oli hauska juttu.
Opiskelin teologiaa, koska koin saaneeni lähetyskäskyn.
Ajattelin, että kannattaa opiskella kieliä.
Olin vuoden Englannissa ja toisen vuoden Ranskassa.
Mutta sitten meidän piti oppia aivan uusi kieli, portugali. Se oli seikkailu.
Millaista työtä teitte Mosambikissa?
Oliko se samanlaista pastorin työtä kuin Saksassa? - Ei.
Euroopassa puhuttiin, -
että kasvavilla kirkoilla Kaakkois-Afrikassa on isoja tarpeita -
mutta siellä tarvitaan koulutusta. Autoimme sillä saralla.
Vaimo ja minä olimme opettajia -
Yhdistyneen metodistikirkon teologisessa seminaarissa siellä.
Vaimo opetti esimerkiksi kreikkaa, minä Uutta testamenttia, -
teologiaa ja muita aineita.
Se oli seminaari mutta hyvinkin maalaisympäristössä.
Tilanne vaati sitä, että piti tehdä, mitä ikinä tarvittiin.
Aivan. Elämä Afrikassa on hyvin erilaista kuin Saksassa. - Niin on.
Siellä ei katsota kelloa koko ajan.
Ei niin.
Seminaari sijaitsi maaseudulla.
Pääkaupunki Maputo oli 500 kilometriä etelään.
Elimme pensassavannilla monesti ilman sähköä ja juoksevaa vettä.
Viihdyimme siellä.
Siihen aikaan Mosambikissa oli juuri käyty hirvittäviä sotia, -
itsenäistymissota, sisällissota, yhteensä 30 vuotta sotaa.
Koulutus ei ollut parhaalla mahdollisella tolalla.
Juuri silloin menimme kouluttamaan pastoreita.
Se oli haasteellista mutta myös hedelmällistä.
Kauanko olitte siellä? - Ainoastaan kuusi vuotta.
Metodistikirkossa ollaan työsuhteessa.
Piispa päättää sijoittamisesta.
Kuuden vuoden jälkeen meitä tarvittiin Saksassa.
Se on helppoa. Joku muu tekee päätöksen.
Niin, onko se helppoa? Se voi olla helppoa.
Kun palasitte Saksaan, toitte varmasti Afrikasta mukananne jotain.
Koko ajanhan me opimme ja koemme asioita.
Mitä toit mukanasi Mosambikista?
Se oli elämämme suurimpia kokemuksia.
Kuuden vuoden jakson päätteeksi alueellamme puhkesi herätys.
Se oli hämmästyttävä siunaus mutta se veti myös nöyräksi, -
sillä työskentelimme siellä kuusi vuotta. Mitään ei oikein tapahtunut.
Sitten pienestä Lesothosta tuli opiskelijoita.
He pyysivät harjoittelupaikkaa.
Olin seminaarin dekaani. Epäröin, kannattaako ottaa riskiä.
He puhuivat vain englantia ja tarvitsisivat tulkkia.
Lopulta kutsuimme heidät. Se, mitä he tekivät, oli ihmeellistä.
Ensimmäisenä iltana he olivat väsyneitä.
Aamulla he halusivat töihin. Sanoin, että lähdetään kirkolle.
He sanoivat: "Ei. Aloitetaan täällä.
Tässä on aukio. Lauletaan, rukoillaan ja saarnataan."
Kysyin: "Ai talomme edessä?"
Niin he aloittivat. Aluksi minua nolotti.
He olivat hyvin helluntailaisia. Minä tulkkasin.
He saarnasivat tulta ja tulikiveä.
Minä tulkkasin sitä hieman pehmeämpään muotoon.
Parin lauseen jälkeen Jumala kysyi: "Mitä sinä oikein teet?
Seisotko saarnaamisen tiellä?" Sitten vain tulkkasin.
Ihmisiä tuli Herran luo. He menivät raamattukouluumme -
ja kirkkoomme. He vierailivat vankiloissa ja eri paikoissa.
Järjestimme tilaisuuksia lähikaupungin torilla.
Satoja ihmisiä tuli Herran luo. Se oli kokemuksemme.
Seuraavaksi olimme Saksassa kirkon ympyröissä -
sen kokemuksen ja kuvaston kanssa.
Yritimme siirtää sitä työhömme niin paljon kuin mahdollista.
Tämä on yhä osa minua. Haluan nähdä, kuinka Jumala toimii.
Haluan nähdä herätyksen. Haluan nähdä ihmisten rohkaistuvan.
Haluan nähdä ihmisten tunnustavan Jeesusta toreilla.
Sinulla on ollut hieno kokemus siellä Afrikassa. - Niin on.
Voin kuvitella, että Euroopassa on tosi erilaista.
Se on vaikeaa. Jos sitä haluaa tuoda Eurooppaan, ihmiset ovat epäileviä.
Etenkin Saksassa kaiken pitää olla sopivan lämmintä, -
ei liian kuumaa eikä liian kylmää. Se oli haaste.
Puhumme myöhemmin työstä, jota nyt teemme. Siinä on sama haaste.
Ihmiset vaarantavat kaiken Jeesuksen takia maissa, joissa heitä vainotaan.
Ja täällä Euroopassa näkee laiskoja kristittyjä -
juuttuneina rutiineihinsa. Se on haaste, mutta sitä tarvitaan.
Jos tarkastellaan Mosambikia tänään, -
se on hyvin erilainen. Maan pohjoisosassa -
on ollut hyvin levotonta. Siellä toimii terroristijärjestö Ansar al-Sunna.
Se on saanut apua Isisiltä. Miten näet Mosambikin nykytilanteen?
Maassa on ollut paljon muutoksia.
Mennessämme sinne 30-vuotinen sota oli juuri päättynyt.
Maan kehitys näytti hyvältä. Jos olisin ollut miljonääri -
ja olisin pohtinut, sijoittaisinko Etelä-Afrikkaan, Angolaan, -
Mosambikiin vai Botswanaan, olisin valinnut Mosambikin.
Turismi oli käynnistymässä. Maa valmistautui kehitykseen.
Olot olivat rauhalliset. Oli koulutusta ja muuta.
Maassa oli uskonnonvapaus.
Tämä, miten asiat ovat kehittyneet nyt, tuntuu kuin historia toistaisi itseään.
Maan pohjoisosassa on levottomuuksia, -
koska sinne on tullut muslimi- "evankelistoja" Tansaniasta.
He siirtyvät Intian valtameren rannikkoa pitkin -
ja rakentavat moskeijoita Lähi-idän rahalla.
Se ei ole suunnittelematonta.
Se on strategista ja tavoitteellista. He haluavat vaikuttaa ja he vaikuttavat.
Pohjoisosassa satojatuhansia ihmisiä -
on joutunut lähtemään maansisäisiksi pakolaisiksi.
Se on humanitäärinen kriisi.
Ihmisiä tapetaan uskonsa takia.
Ja maa tosiaan oli ennen vakaa, ja se meni eteenpäin.
Tilanne on hyvin surullinen. Ihmiset eivät olleet valmistautuneet siihen.
Rukoillaan Mosambikin kristittyjen puolesta -
ja käydään rohkaisemassa ja kertomassa, -
että tilanne on heille uusi mutta sitä tapahtuu muuallakin.
Monesti ihmiset miettivät, johtuvatko vihamielisyydet heistä.
Ei, vihollisella on suunnitelma ja strategia.
Islamilaisilla fundamentalisteilla on suunnitelma.
He haluavat valloittaa koko alueen.
Onko tätä alueella, jossa te työskentelitte?
Ei lainkaan.
Mosambik on kapea mutta pitkä maa.
Pääkaupunki Maputo on aivan etelässä -
Etelä-Afrikan rajalla.
Levottomuudet ovat aivan pohjoisessa Tansanian rajalla.
Välimatkaa on lähes 3 000 kilometriä.
Kun palasitte Mosambikista Saksaan, -
sait uuden kutsun. Nyt palvelet vainottuja kristittyjä.
Miten se johdattui?
Hyvä kysymys.
Sanoit aiemmin, että on helpompi, jos piispa tekee päätöksen. On ja ei.
Palasimme Saksaan töihin seurakuntaan. Uskomme oli palava.
Seurakunta ei sulattanut sellaista saarnatyyliä.
He sanoivat, että puhumme vain Jeesuksesta eivätkä he halua kuulla.
Se oli järkyttävää. Vaikka meidän haluttiin jäävän pastoripariskunnaksi, -
jonkin ajan kuluttua he sanoivat, että heille riitti. Sain uuden tehtävän.
Samaan aikaan pohdimme, haluammeko me sitä oikeasti.
Seurakuntatyö on tärkeää. Uskomme siihen, ja minä olen pappi, -
mutta myös lähetyskenttä oli sydämellämme.
Omasta mielestämme tulimme Mosambikista aivan liian aikaisin.
Etsimme jotain, jossa voisi yhdistää nämä kaksi maailmaa.
Ja aivan yllättäen, olin pitämässä konferenssissa raamattutuntia.
Aiheena oli 1. Moos. kirjan luku, -
jossa Aabraham pelasti velipuolensa Lootin vainosta.
Sanoin: "Me olemme vastuussa veljistä ja sisarista."
Menin työhuoneeseeni. Puhelin soi. "Tiedätkö Marttyyrien äänen?
Tulisitko meille töihin?" Minä melkein itkin.
Menin sanomaan vaimolle, että pidin juuri saarnan siitä, -
miten Aabraham pelasti velipuolen. Puhuin vastuusta, joka meillä on.
Kymmenen minuutin päästä kysyttiin, haluanko töihin vainottujen pariin.
Ajattelin, kuka minä olen ja miksi Jumala haluaisi minut.
Rukoilimme asian puolesta.
Puhelulla oli voimakas vaikutus.
Mutta kysyin itseltäni, -
miten vainot liittyvät minuun.
Rukoilin: "Jumala, jos haluat minut tähän työhön, -
haluan tuntea aiheeseen yhteyden. Miten se onnistuu?"
Jostain syystä törmäsin Fil. 1:12―14:een.
Katkelma Paavalin kirjeessä filippiläisille on mielenkiintoinen.
Paavali kirjoitti sen vankilassa.
Hänen odottaisi puhuvan kärsimyksestä.
Paavali aloittaa: "Se, mitä minulle on tapahtunut".
Sitä ajattelee, että kerro. Hän jatkaa: "...on koitunut eduksi evankeliumille."
Hän ei kerrokaan vankeudestaan vaan sanoo, -
että useimmat veljistä ja sisarista ovat rohkaistuneet hänen vankeudestaan.
Aloin ajatella, että jos suhde on tämä -
ja voin saada rohkeutta veljiltä ja sisarilta vaikeissa maissa, -
niin että saan lisää uskallusta, sitä haluan itselleni -
ja sitä tarvitaan Saksassa. Silloin vastasin kutsuun myöntävästi.
Siitä on nyt 15 vuotta.
Se on ollut melkoinen matka, -
mutta emme ole ikinä katuneet sitä.
Toit esiin hyvin tärkeän näkökohdan -
eli sen, että työ ei ole vain pelkkää rakkaudentyötä. Toki se on sitäkin, -
mutta vainottujen auttamisella on vahva perustelu Raamatussa.
Oletko tutkinut aiheen teologiaa?
Olen. Mitä pidempään olen tehnyt tätä, sitä vakuuttuneemmaksi tulen.
Vainoista on kokonainen teologia.
Raamatussa aihe tulee vastaan jo melkein alussa, -
kun saatana eli käärme julisti sodan Eevan jälkeläiselle, -
joka jonain päivänä murskaisi käärmeen pään.
Se oli lupaus, ja vaino jatkuu alusta asti läpi koko Raamatun -
aina loppuun, Ilmestyskirjaan, asti.
Lopussa on hyvän ja pahan välinen viimeinen taistelu.
Se on Raamatussa. Täytyy ymmärtää, että vainot on normaali tilanne, -
oletettu tilanne.
Jos Saksassa, ja tilanne on varmaan sama Suomessa, ei koeta sitä, -
pitäisi ehkä kysyä itseltään, teemmekö jotain väärin -
ja teemmekö varmasti kaiken, mitä kristittyinä pitää.
Olen pohtinut sitä paljon, ja samalla olen ajatellut yhä enemmän, -
että vainottu seurakunta tarvitsee meitä, tukeamme ja rukouksiamme, -
mutta paljon enemmän me tarvitsemme heitä, -
sitä haastetta, rohkaisua ja samaa rohkeutta, -
jotta olisimme valona ja suolana.
Luuletko, että kokemuksesi Mosambikissa eri kulttuurissa -
auttaa sinua nyt tässä työssä?
Joskus on vaikea nähdä, mikä on seuraava askel, joka pitäisi ottaa.
Voimme rukoilla ja miettiä. Joskus Jumala näyttää menneisyydestä, -
miten eri osaset vaikuttivat.
Kun tarkastelen omaa elämää taaksepäin, -
en voi muuta kuin hämmästellä.
Synnyin Afrikassa. Minulla oli kaipuu Afrikkaan ja siihen kulttuuriin.
Se on osa omaa historiaani.
Opiskelujen jälkeen työskentelin pankissa. Taustani on talouselämässä.
Sitten lähdin opiskelemaan teologiaa. Työskentelimme Mosambikissa.
Koko tämä tausta, opiskeluvuodet Englannissa ja Ranskassa, -
kaikki tämä auttoi ja valmisteli tämänhetkiseen työhön, -
mikä on todella ihmeellistä. Olen hämmästynyt siitä, -
miten Jumala vaikutti näiden kaikkien asioiden kautta -
minun parhaakseni ja myös tekemämme työn parhaaksi -
Saksassa ja maailmalla.
Saksan Marttyyrien äänellä oli viime vuonna projekteja 50 maassa.
Mikä siunaus!
Mainitsit myös, että sinulla on ajatuksia -
tai olet oppinut asioita vainotuilta. Millaisia asioita?
Tulisi aina tunnustaa Jeesusta, sanoivatpa ihmiset mitä tahansa.
Välillä erehdymme säälimään vainottuja, -
kuten: "Voi, mitä heidän pitää käydä läpi."
Mutta olen oppinut, etteivät he halua sääliä.
Eivät he haluaisi kärsiä, mutta he kestävät kärsimyksen Jeesuksen takia.
Tapasin erään nuoren naisen Kiinassa.
Hän kertoi, miten poliisi otti hänet kiinni bussissa. Hänet hakattiin.
Hän sanoi itkeneensä.
Totta kai. Minäkin olisin itkenyt. Hän sanoi: "Et ymmärrä.
En itkenyt siksi, että minua lyötiin.
Itkin, koska sain kunnian kärsiä Jeesuksen tähden. Ajattelin, että huh.
Suomalaiset ovat varmasti erilaisia, -
mutta saksalaiset valittavat herkästi, jos on vaikeaa.
Kysymme Jumalalta, miksi niin tapahtuu.
Haluan sen uskon, etten kysele, miksi mikäkin tapahtuu, -
vaan että olen varma, missä ikinä olenkin ja mikä ikinä on tilanne, -
olemisellani on tarkoitus, koska Jumala on asettanut minut sinne.
Eikä pitäisi kysellä, miksi, vaan valmistautua olemaan suola ja valo.
Sen olen oppinut vainotuilta, ja sitä haluan opettaa Saksan kristityille.
Kun katsot maailman karttaa, -
missä on vaikeinta olla kristitty?
Hyvä kysymys.
Ensimmäinen ajatus, joka tuli mieleeni, oli kenties länsimaat.
Täällä ei ole vainoja, mutta täällä ongelmana ovat -
huomion kiinnittyminen kaikkeen muuhun, sekaannus ja harhaoppi.
Mutta et varmasti tarkoittanut sitä.
Vainotuista maista Pohjois-Afrikan maat, -
erityisesti Pohjois-Nigeria, ovat hyvin vaikeita.
Fulani-paimentolaiset tekevät terroritekoja, -
samoin Boko Haram piinaa kyliä.
Aivan kuin terroristijärjestöt -
kävisivät sotaa seurakuntaa vastaan.
He ampuvat raketteja raamattukouluihin -
ja tekevät iskuja sairaaloihin. Se on ihan hullua.
Tilanne vaikeutuu koko ajan myös itäisessä Aasiassa, -
Pakistanissa, Intiassa. Tietysti Kiinassa tilanne on muuttumassa -
valvontateknologian myötä.
Kiinassa on valtavasti kristittyjä, joidenkin arvioiden mukaan 130 milj.
Hallinto myös tukahduttaa ja valvoo kristittyä yhteisöä.
Alueet ovat yhä samat. Kommunistinen maailma, -
muslimimaat, Intia, hindu- ja buddhalaisalueet.
Mutta tilanne on erityisen paha Pohjois-Nigeriassa, -
koska siellä tapetaan niin paljon kristittyjä, joka vuosi tuhansia.
Pitäisi rukoilla uskovien puolesta erityisesti siellä ja kaikissa maissa.
Te toimitte samoissa maissa kuin me.
Sellaisia maita, joissa ei ole uskonnon- vapautta, on ainakin 64.
Puhutaanpa hieman omasta maanosastamme.
Aloitimme työn Euroopassa viime vuonna.
Tuntui surulliselta ajatella, että teemme jälleen työtä Euroopassa.
Ukrainan sodan myötä Ukrainaan tuli myös vainoja.
Sodan lisäksi meillä on -
iso kristinuskonvastaisen liikkeen aalto, -
joka pyyhkii Euroopan yli.
Millaisena näet tilanteen Euroopassa ja Euroopan tulevaisuuden?
Mitä ajattelet? Joudummeko vankilaan?
Olen itse asiassa keskustellut vaimoni kanssa.
Olisin yllättynyt, jos kuolisin pitkän elämän päätteeksi -
enkä olisi kertaakaan ollut vankilassa.
Se häilyy ilman muuta horisontissa.
Suomessa käytiin oikeutta erästä poliitikkoa vastaan.
Näemme kaikkialla Euroopassa, -
miten abortti-, seksuaalietiikka-, gender- ja muut kysymykset -
ovat hyvin kiisteltyjä.
Perinteiset kristilliset näkemykset, jotka yleisesti on hyväksytty, -
nähdään nyt pahoina, huonoina, -
rakkaudettomina, töykeinä, epäkunnioittavina, tietämättöminä.
Niin maailma meidät näkee.
Ukrainassa käydään sotaa.
Maamme ovat esimerkiksi -
inflaation, energiakriisin ja maahanmuuttokriisin kourissa.
On monia samanaikaisia ongelmia.
Ellen olisi kristitty, ajattelisin, että nyt pitäisi olla huolestunut, -
pelätä ja aprikoida tulevaisuutta.
Mutta kun lukee Danielin kirjaa ja Ilmestyskirjaa, -
näkee katkelmia, kuten "Hän tulee pilvissä". Miettii, mitä se tarkoittaa.
Siinä puhutaan Jeesuksesta. Hän tulee takaisin Kuninkaana.
Hän palaa tänne. Hän tulee pilvissä. Mitä ovat pilvet?
Kenties ne ovat ongelmia, sekaannusta, sotia, inflaatiota, -
energiakriisiä ja muita asioita, jotka yrittävät pelotella meitä.
Emme tiedä, milloin Jeesus tulee takaisin, mutta Hän on pilvien takana -
ja on tulossa. Hän asettaa kaiken ennalleen.
Hän tuo rauhan. Se, mitä kaipaamme, voi täyttyä vain Hänessä.
Kaikki epävarmuus, pelko ja kysymykset, -
se sisäinen kaaos, joka meillä on, kenties sen avulla meidän tulisi -
kääntää katse Jeesukseen ja sanoa: "Mitä tulevaisuus tuokaan, -
tiedämme, että olet tulossa takaisin." Se on toivomme.
Asiat, joita Euroopassa tapahtuu, -
voivat olla ensimmäisiä askeleita kohti tulevia vainoja.
Miten seurakuntien Euroopassa, Saksassa ja Suomessa, -
tulisi mielestäsi valmistautua?
Seurakunta ei ehdottomasti ole valmis.
Se voi valmistautua vain, jos se keskittyy Jeesukseen ja Raamattuun.
Siitä Paavali kirjoittaa vankilassa Fil. 1:12―14:ssä.
Hän sanoi, että monet ovat saaneet rohkeutta julistaa Jumalan Sanaa.
Kulttuurissamme tarvitaan kristittyjä, jotka eivät pelkää julistaa Sanaa, -
sillä vain siitä löytyy oikea suunta. Ja tarvitaan myös rukousta.
Pitää keskittyä Jeesukseen -
sekä löytää uudelleen Sana ja rukouksen voima.
Manfred, kiitos, että liityit seuraamme.
Kahden viikon päästä tulee toinen osa, -
jossa jatkamme näistä kiinnostavista aiheista. Kiitos. - Kiitos.
Suomennos: Marianne Tenetz