MÄRTRITE HÄÄL
MÄRTER: 1. Usu pärast kannatav inimene 2. Inimene, kes sureb usu eest
Tänapäevalgi kiusatakse kristlasi taga
Väärkoheldakse
Vangistatakse
Piinatakse
Iga päev
"Pidage meeles vange,
nagu te oleksite kaasvangid ja kurja kannatajaid,
sest ka teie olete alles maises ihus." Heebrealastele 13:3
Sari Matikaineni tee esmalt evangelistiks
ja seejärel tagakiusatud kristlaste aitajaks
on olnud pikk ja konarlik.
Lapsepõlves kogetud valu jätab haavad pikaks ajaks,
mõjutades nii mõndagi.
Ometi oli Jumalal plaan,
mis juhtis Sari oma valu kaudu tagakiusatud kristlaste aitamiseni.
Nii kuulemegi täna Sari Matikaineni lugu.
Mina olen Sari Palomäki.
Tere tulemast vaatama saadet "Märtrite hääl"
ja tere tulemast me saatesse Sari Matikainen!
Tänan!
Sari, sa tuled Savonlinnast
ja me sinuga jagame isegi ühist ajalugu veidi,
kuna tutvusime 90'ndate alguses. - Just nii.
Pean tõdema, et sina ja su mees
olite esimesed usklikud, kellega üldse tutvusin,
kui Savonlinna õppima asusin ja seal ka usklikuks sain.
Imeline kuulda! Mul polnud aimugi.
- Nii oli.
Sari, sinust sai üks Märtrite Hääle töötegijaid oktoobris
ja nii rändad sa nüüd Ida-Soomes mööda erinevaid kogudusi,
julgustades inimesi palvetama tagakiusatud kristlaste eest
ning rääkides Märtrite Hääle tööst üle kogu maailma.
Kes aga Sari Matikainen üldse on?
No üks keskealine naisterahvas Savonlinnast,
kes elab hetkel koos oma mehega.
Oleme olnud abielus 34 aastat,
kuhu on vahel jagunud ka teatud torme.
Ühtlasi on meil kaks täiskasvanud last ja kolm imelist lapselast.
- Imeline! Sa oled vanaema. - Just nii.
Mingil eluhetkel aga sõlmisid sa väga lähedase liidu Jeesusega.
Kuidas see juhtus?
Kogesin tegelikult juba väikese lapsena,
kuidas Jumal kutsus mind enese juurde,
aga kuna mu vanemad polnud usklikud,
siis sinna see jäi.
Ka sain ma pühapäevakoolis käia vaid korra
ja sellega kogu see lugu piirdus.
Küll aga oli leerikool mu jaoks väga tähendusrikas,
peale mida jäin ka koguduse tööga seotuks.
Samas öeldakse,
et osa usklikke käib kahte teed mööda
ja ma tegin seda sama - käisin kahel teel korraga.
Käisin ühtaegu nii koguduses, kui mõnusalt baaris aega veetmas.
Samas oli mu elu tõeliselt tühi.
Seda ehk ka seetõttu, et olin nii katki,
kuna mu lapsepõlv oli hästi katkine.
Kogesin lapsena seksuaalset vägivalda ja ärakasutamist,
milles seisnes minu elu trauma ja haav,
mis kui vägisi saatis kogu mu elu lapsepõlvest saati,
kuigi ma ei tahtnud sellele mõelda.
Kuid 19-aastasena kogesin,
kuidas Jeesus otsekui surus mu vastu seina,
öeldes: "Sari, sa pead nüüd valima,
kas sa tahad tõesti ja kogu südamest järgida mind
või sa tahad käia omi radu?"
Mäletan, kuidas arvutasin ikka kõvasti, mis oleks selle hind?
Samas ütles üks mu tolleaegne sõber midagi väga tähenduslikku.
Ta ütles: "Sari, Jeesus armastab sind väga,
kuid Ta ei taha, et elaksid patus."
See pani mind mõtlema,
et omaenda teidpidi käies rikun end üha enam ja enam.
Kuigi olin juba niigi ribadeks tänu seksuaalsele kuritarvitamisele.
Nii saingi 19-aastaselt armu langetada see otsus,
öelda Jeesusele "Jah" ja hakata järgima Teda.
Nii sai Jeesusest mu parim sõber.
Pean tõdema, et ei ole seda otsust kunagi kahetsenud.
Samas mäletan, et mõtlesin,
et sellest suuremat armastust ma siit ilmast enam ei leia
ja nii on see ka olnud.
Nii see tõesti on. Jeesusega koos on hea elada.
Kuid üsna pea peale neid sündmusi leidsid sa ka Pasi enda kõrvale.
Te abiellusite ja saite peagi ka esimese lapse.
Oli te elu siis rahulik ja rõõsa?
No päris rahulik ikka polnud.
Oodates oma esimest last,
hakkasid kõik lapsepõlve traumad vägisi pinnale kerkima
ja ma ei tahtnud kohe üldse nendega tegeleda.
Mul polnud selleks võimekust, tarkust ega ka julgust.
See oli kohutav olukord ja ma arvasin, et ma lähen hulluks,
kuna nägin pidevalt oma kuritarvitaja nägu oma silme ees.
Nii ei tahtnud ma kuidagi nende asjade peale mõelda.
Nii ei mõistnud ma ka,
miks Jumal ei võinud mind lihtsalt tervendada sellest kõigest?
Olin ju palunud selle pärast ja olin Tema laps.
Pealegi on Tal ju kogu vägi nii taevas kui ka maa peal.
Nii ei mõistnud ma ka, miks Ta seda ei teinud?
Nii läks üle 20 aasta, kuniks hüüdsin Jumala poole,
süüdistades Teda kõigis neis lapsepõlve sündmustes.
Võtsin antidepressante ja käisin ühest teraapiast teise,
olles iga päev masenduses.
Lõpuks ei suutnud ma enam isegi tööd teha
ega suutnud ka abikaasa ja ema olla.
Vähemalt ma ise tundsin nii
ja usun, et vähemalt osaliselt vastas see ka tõele.
Nii hakkasime koos psühhiaatri- ja perearstiga
taotlema mulle pensioni.
Siis aga Jumal üllatas mind.
Peale 20-aastast Tema poole hüüdmist
ja Tema süüdistamist
saabus 2011. aasta ja 15. november.
Usun, et see kuupäev püsib mul veel taevaski meeles.
Juhtus nii, et olime täiesti tavalisel palvekoosolekul
ja palvetasime seal teiste inimeste eest.
Mul olid silmad kinni
ja korraga nägin enda ees isalõvi,
kes vaatas mind pingsalt oma pruunide, armastavate silmadega
Mõtlesin, mida see veel tähendab,
sest ma pole üldse mingi nägemuste nägija
ega ole neid ka palju oma elu jooksul näinud.
Kuid sulgesin taas silmad, lootuses, et näeksin seda edasi.
Mu silmad olid kinni ja ma näin seda isalõvi,
kelle teadsin olevat Juuda lõvi.
Selle isalõvi ees oli aga väike lõvikutsikas
ja ma sain aru, et see olen mina.
Ja korraga see isalõvi
hakkas seda väikest lõvikutsikat, kelleks olin mina,
hästi kõvasti lakkuma.
Ta sülg lausa pritsis, kuna ta lakkus mind nii suure hoolega.
Mäletan, et ma polnud elu sees olnud nii õnnistatud ja õnnelik,
kui sel hetkel.
Soovinuks, et see ei lõppe iial, sest see oli nii imeline.
Kuid mõne minuti pärast
muutus kogu see pilt veripunaseks ringiks.
Tegin silmad lahti ja arvasin,
et Jeesus on nüüd küll mu elus midagi teinud
ja samas nagu ei julgenud sellesse uskuda ka.
Sest kogu see lugu oli nii pikalt kestnud.
- Just. See oli olnud pikk ootuse aeg,
nii et ma ei julgenud uskuda, et Jeesus on mu sellest tervendanud.
Ometi nii sündis.
Jeesus kõrvaldas vaid mõne minutiga kogu ahastuse, viha ja vihkamise;
kogu selle pori,
mis oli valitsenud mu elu lapsepõlvest saati.
On lausa uskumatu, mida Jumal võib teha,
kui on Tema aeg.
Ma ei teadnud seda.
Ma vaid ägasin, hüüdsin ja süüdistasin Teda,
kuigi Ta ju teadis, millal see juhtub.
Kuid Ta oli nii imeline ja armuline
ja seetõttu kiidan ja ülistan Jeesust tänase päevani.
Ja selle kõigega kõik lõppeski? Kõik su sünged mõtted ja muud lood?
Just, sellega see kõik lõppeski.
Nii et see oli Jumala aeg sinu jaoks. - Just nii.
Kõik, kes me oleme kauem usklikud olnud,
me teame, et elus on erinevaid aegu.
On torme ja kitsaid hetki,
haigusi, lahutusi
ja muid kahetsusväärseid ning tõsiseid asju.
Ja kui väga ka ei paluks, on ikka tunne, et seda vastust ei tule
ja taevas tundub kui kumisev vask, millest palved ei jõua läbi.
Mida sa tahaks öelda mõnele sellisele inimesele,
kes kogeb just praegu, et Jumal ei kuule ta palvet?
Nagu äsja öeldud, olin isegi üsna kaua samas paadis
ja tõenäoliselt saan veel tulevikuski olema samas paadis.
Sageli aga on nii, et me Jumala lastena
jääme kui ootama keset oma valu ja kannatusi
neid Jumala aegu ja vastuseid.
See aga on koht, kus me vajame jumalikku vastupidamist.
Vastupidamine ehk ka kannatlikkus on üks võimas vaimuvili;
miski, mille Jeesus on meile Püha Vaimu kaudu andnud
ja mida meis inimlikult väga pole.
Jeesus ütleb Luuka 21:19:
"Oma vastupidavusega kannatustes te pärite oma hinge."
Heebrea 10:36 aga on öeldud,
et me vajame vastupidavust ja kannatlikkust täitmaks Jumala tahet
Nii on sõna "vastupidavus" täiega huvitav sõna Uues Testamendis
ja ma olen seda ka uurinud.
See sõna lähtub kreekakeelsest sõnast "hypomone".
"Hypo" tähendab "all"
ja "mone" tähendab "kannatlikult olla, püsida ja oodata".
Ehk siis vastupidavus tähendab mõne taaga all olemist
ja kannatlikku ootamist,
kuniks Jumal tõstab selle me pealt ära.
Me vajame sellist jumalikku vastupidamist
pea kogu aja oma usuelus.
Vajame seda peaaegu rohkem, kui midagi muud.
Ma vähemalt ise arvan nii.
Sest Jumala lapsed on pidevalt olukorras,
kus nad ootavad Jumala aegade täitumist.
Jumal ütleb mitmeid kordi Piiblis, et peame ootama -
ootama Tema aegu.
Kuid see on väga raske me jaoks.
Selleks aga, et jääda püsima rasketes ja ahistavates olukordades
ja jääda püsima ka Jeesuses,
on mu meelest sama suur ime, kui kõik "ootamatud" imed,
mida igatseme ja mille pärast palume.
Kuid see vastupidavus keset ahistust, valu ja raskusi
on mu meelest küll ime.
Püha Vaim aitab meid, et me ei solvuks Jeesuse peale
ega läheks Ta juurest ära, kui me ei mõista kõike elus toimuvat.
Sest elus on palju valu, millest me ei saa aru.
Kuid ma usun, ka omaenda elukogemuse põhjal,
et me ei kaota küll midagi
keset neid raskeid ja valulikke ootusaegu,
mida elus vahel ette tuleb.
Seda siis juhul, kui oleme koos Jeesusega.
Me elu ei suuda pakkuda meile midagi suuremat ega imelisemat,
kui mida Jeesuse tundmine on.
Ja kas me ei õpi Teda paremini tundma
just keset neid pimedaid ja raskeid etappe elus.
Aegadel, kus oleme lausa sunnitud lootma Tema peale
ja paluma ning hüüdma Ta poole.
See õpetab meid ka püsima Temas.
Ja siis oleme ka väga Tema ligi. - Just. Ta on tõotanud seda.
Samas tundub, et oma inimlikkuses me ikka soovime
keset väga raskeid ja valusaid eluolukordi,
et see vastus ja lahendus tuleks ikka kohe.
- Nii on.
Kuid Jumala maailmas
on kõigil neil asjadel kindlasti oma eesmärk,
mida me siin maailmas ei näe,
kuid mida näeme mingi hetk tagantjärgi.
Kuigi ka mitte alati.
Kuid paljud tagakiusatud kristlasedki, nagu olen kuulnud,
tunnistavad seda, et Jeesus on nende valusid väärt.
Ta on väärt minu kannatusi siinses ajas.
Kuid vastupidavus on siiski suur Jumala ime.
Ka kõige selle põhjal,
mida olen kuulnud tagakiusatute ja piinatute eludest.
Vastupidavus võib olla aastaid või aastakümneid kestev ime.
See, et mõni inimene suudab vastu pidada.
Nii on.
Paljud tagakiusatud lausa ütlevad,
et see on eesõigus kannatada Jeesuse nime pärast.
Meile kui läänemaailma usklikele võib see tunduda hirmutavana.
Nii on.
Paljud neist tagakiusatutest on öelnud ka seda,
et tasub end valmis seada.
"Valmistuge, kuniks te maal on veel head ajad."
Meil on veel aega tugevdada oma suhet Jeesusega
ja õppida paremini tundma Jumala Sõna,
sest kõik tagakiusatud on selle abil püsima jäänud.
- Ja see ongi see ettevalmistumine.
Et me hoiame Jeesuse ligi, loeme Tema Sõna, palvetame
ja käime koguduses koos.
See kõik ongi see ettevalmistus.
Just. Normaalse uskliku inimese elu. - Nii on.
Osalesid ka oktoobris
Märtrite Hääle rahvusvahelisel konverentsil,
kus kohtusime tagakiusu alla sattunud kristlastega.
Sh siis ka Indoneesiast pärit Fennyga.
Mis sind tema tunnistuse juures kõige enam kõnetas?
Ja räägi ka muidu meile tema loost.
Rääkides selle loo taustast, siis 13. mail, 2018
tehti Indoneesias, Surabaya linnale, kus ka Fenny elab,
enesetaputerroristide poolt kirikutele kolm rünnakut.
Fenny oli ühes neist kirikutest.
Kui õigesti mäletan, siis ta oli kiriku ees,
kui enesetaputerroristi auto koos pommiga sinna kiriku ette sõitis.
Fenny sai tõsiselt viga, nii nagu ka ta 8-aastane tütar.
Kuigi viimane mitte nii tõsiselt, kui ta ema.
Fenny ihust oli 85% põlenud.
See on lausa ime, et ta üldse ellu jäi. - Lausa uskumatu.
Ühtlasi tegi ta läbi üle 30 operatsiooni ja naha siirdamise,
et üldse elada.
Peale seda kõike
ei hakanud ta keha enam korralikult tööle
ja ta ei suutnud enam teha ei tööd ega tavalisi asju.
See kõik viis ta masendusse.
Kuid olles olnud mõned kuud haiglas,
meenus talle järgmine Piibli kirjakoht - 1 Korintlastele 10:13:
"Senini pole teid tabanud muu kui inimlik kiusatus.
Aga Jumal on ustav,
kes ei luba teid kiusata rohkem, kui te suudate taluda,
vaid koos kiusatusega valmistab ka väljapääsu,
nii et te suudate taluda."
Seda ta siis muudkui kordas ja seedis oma mõtetes,
tehes seda nii ööd kui päevad.
Seegi kirjakoht räägib ju vastupidamisest.
Mõne koorma all ootamisest ja kannatlikust viibimisest,
kuniks Jumal tõstab selle koorma me pealt.
Nõnda juhtus selle Fennygagi.
Jumal andis talle kõige selle tulemusena
lausa imelise võime andestada neile terroristidele
ja nii pole tal nende suhtes mingit kibestumist.
See jäi mulle ikka tõeliselt meelde,
kui ta ütles, et temas pole mingit kibestumist.
Seda oli imeline kuulda.
See kõik on olnud suureks õnnistuseks
nii talle, ta perele kui teistele lähikondlastele,
aga ka kõigile tagakiusatutele ja vaenlastelegi.
Ühtlasi on temast saanud väga võimas evangeeliumi saadik
ja elav tunnistus Jumala armastusest, andestusest ja rõõmusõnumist.
Sellest, et need vastavad tõele siin maailmas
ja pole lihtsalt mingi mängi või sõnad, mida ütleme,
aga reaalne kinnitus sellest,
et Jumal on tõesti võimeline tegema imesid.
Algul me endi südameis ja siis ka me lähedaste südameis.
Lõpuks läks veel Fenney loo puhul nii,
et Märtrite Hääl sirutas ta perele abikäe
ja nii sai ta veelgi enam minna plastilistele operatsoonidele
ja ka tema tegutsemisvõime taastus.
Nii suudab ta täna juba teha süüa ja koristada,
tehes kõiki neid tavapäraseid asju.
Ta on ülimalt tänulik kõigile inimestele
ja muidugi Pühale Vaimule ning Jeesusele
kõige selle abi eest, mida ta on saanud.
Ta ütles veel oma tunnistuse lõpus, et ta unistab tagasi tööle saamisest,
et aidata mehel peret ülal pidada.
Ühtlasi aga unistab ta ka võimest sõita mootorrattaga.
Sellest ta rääkis,
sest see aitaks tal ka evangeeliumi edasi viia.
Usun küll, et see Fenney igatsus ja palve täitub kord ühel päeval
ja seda kõige täiega.
Kuid sellise kannatuse ja tagakiusu vili on imekspandav.
See, mida Jumal on maailmas tegemas.
Tundub, et Fenney loogi põhjal pööras Jumal needuse õnnistuseks.
- Just nii.
Ja nõnda on seda juhtunud meiegi eludes. - Nii on.
Kõik me raskused ja valud - Jumal suudab tegeleda nendega,
kui me vaid ei pane vastu Tema kasvatusprotsessile.
See pole alati lihtne. - Ei ole tõesti.
Kuid teine liigutav kohtumine oli meil Eritreast pärit Estriga.
Ester on aastaid olnud Märtrite Hääle nimekirjas,
mis kätkeb vangistatud inimesi.
Talle on olnud võimalus kirjutada
ja tema eest on palvetatud üle kogu maailma.
Olen isegi talle kirjutanud ja tema eest palvetanud.
Kuulsime seal konverentsil ka tema tõeliselt liigutavat tunnistust.
Mida tahaksid tema kohta öelda?
Taustaks jälle nii palju, et Eritreas on ristiusk keelatud.
Ester aga oli imeline jumalanaine,
kes keeldus eitamast oma usku ja Jeesust.
Ka ei olnud ta nõus lõpetama piiblitunde, mida ta pidas
ega Jeesusest rääkimist teistele.
Ta oli vaid paar aastat olnud usklik
ja kõigest 23-aastane, kui ta vangi pandi.
Samas sai temast paljudele naisvangidele
kui tugi- ja turvaisik, keda ta aitas ja kinnitas.
Ühtlasi oli ta samas konteineris
veidi rohkem tuntud vangi Helen Berhanega,
kellest on kirjutatud ka raamat "Sajakeelne laul",
mis on müügil Märtrite Hääle poes.
Ühtlasi kirjutab Helen Berhane oma raamatus ka Estrist.
Ta ei nimeta teda küll tema õige nimega,
aga kirjutab siiski tema loost. - Just nii.
Mulle jäi eriliselt meelde see, kui Ester rääkis
neist viimastest aegadest seal vanglas.
Sellest, kuidas neil viimastel kuudel
käis igapäevaselt korralik hirmutamine, ajupesu ja piinamine.
Seda peaaegu, kuni teadvuse kaotamiseni välja.
Siis aga ütles ta midagi märkimisväärset,
mida paljud tagakiusatud ja piinatud kristlased on öelnud.
Seda, et ta nägi Jeesust.
Ehk siis Jeesuse rist ja kannatused
said väga oluliseks keset ta enda kannatusi.
Ta nägi oma kõige raskemates olukordades
Jeesust ristil ja Tema haavu, mis löödud tema eest.
Jeesuse valatud verd tema eest.
See meenutab mulle väga Heebrealastele 11:27, kus on öeldud:
"...sest otsekui nähes nähtamatut, püsis ta vaprana."
See on üks imeline Jumala poolt seatud saladus,
mis aitab püsida keset tagakiusu ja piinamist,
kui me näeme neid asju vaimus.
Kui me näeme oma kallist Jeesust.
Tegu on nägemusega,
mis me endi silme ette ei tõuseks inimlikult kunagi.
Ütles ju Pauluski galaatlastele:
"Oh te mõistmatud, kes on teid ära sõnunud,
et olete unustanud
te silme ette joonistatud Jeesuse ristilööduna?"
See on see, mis aitab meil vastu pidada.
See tõde ja arusaamine Pühas Vaimus
nii Jeesusest kui Tema valatud verest meie eest.
On tõsi, et Estriga vesteldes ja teda ka intervjueerides,
olin ise väga liigutatud ja hämmingus sellest, kui armastav ta oli.
Eriti selle taustal, kui tead, mida ta on pidanud läbi elama.
Ta oli üdini Püha Vaimu täis. - Just nii.
See kestis 16 aastat.
Täna aga, olles pea 40-aastane, vajab ta me eestpalveid,
sest elu on veel ees,
aga samas ei saa ta enam Eritreasse tagasi minna,
sest seal võetaks ta taas vangi.
Julgustan kõiki Ida-Soome kogudusi ja osaduslikke kooslusi
võtma Sariga ühendust,
et ta saaks tulla ja rääkida rohkem tagakiusatud kristlastest.
Ühtlasi aga kirjutad sa ka laule ning laulad,
mis on tõeliselt tore ja kena lisaboonus.
Sari on kirjutanud ka raamatu "Otsekui öösüda",
mis räägib tema võitlustest nende lapsepõlve traumadega
ja sellest, kuidas Jumal ta imeliselt tervendas.
Mida sa tahaks oma raamatu kohta öelda?
Kirjutasin selle selle mõttega, et olla toeks kõigile ahistatuile
ja neile, kes ootavad Jumalalt pikisilmi palvevastuseid.
Ühtlasi juhiti Sari selle kogemuse kaudu
aitama tagakiusatud kristlasi.
Me kodulehelt on tellitav ka Märtrite Hääle ajakiri.
Aadress: marttyyrienaani.fi
Südamest tänud, Sari, et olid me saates
ja rikkalikult õnnistusi sulle sellesse alanud uude aastasse!
Sama sullegi!
Tõlge: Anne-Ly Raukas