Tässä nämä herrat nyt ovat. Tervetuloa, Abu Tass Saada!
Kiva olla täällä.
Tervetuloa, Hannu Lahtinen! - Kiitos.
Elämäntarinasi on hyvin rikas. Tapahtumia on ollut paljon.
Aluksi haluaisin kuulla lapsuudestasi.
Synnyit Gazassa. Sen jälkeen vartuit Saudi-Arabiassa ja Qatarissa.
Millainen lapsuutesi oli?
Vartuin Saudi-Arabiassa -
palestiinalaisena maahanmuuttajana ja pakolaisena.
Perheeni on alun perin Jaffan kaupungista.
He pakenivat sieltä ennen vuoden 1948 sotaa -
Gazan kaistaleelle, jossa synnyin vuonna 1951.
Varttuminen palestiinalaisena maahanmuuttajana ja pakolaisena -
ei ollut kovin helppoa.
Saudiarabialaiset eivät tehneet oloamme tervetulleeksi.
Vaikka perheeni niin kuin monet muutkin palestiinalaiset -
olivat rakentamassa Saudi-Arabiaa, -
siltikään meitä ei hyväksytty ja elämä oli hyvin kovaa.
Oliko teillä sama kieli? Pystyitte...
Oliko minulla mikä? - Sama kieli.
Sama. Hieman eri murre mutta sama kieli.
Arabia. Puhuimme arabiaa. - Oli helppo kommunikoida.
Ongelma ei ollut se vaan jokin muu.
Saudien asenteet.
He eivät katsoneet hyvällä sitä, että me tulimme maahan.
Toisinaan he sanoivat meille: "Myitte maanne juutalaisille -
ja nyt tulette ottamaan meidän maamme."
Emme ottaneet heidän maataan. Rakensimme sen heidän puolestaan.
Se on asian todellinen laita.
Me olimme ensimmäisiä siirtolaisia, jotka alkoivat rakentaa Saudi-Arabiaa.
Millaista Qatarissa oli?
Kun olin 10-vuotias, perheeni muutti Qatariin, -
ei omasta valinnastaan.
Isäni korjasi yhden qatarilaisprinssin auton.
Se oli menossa romuttamolle.
Prinssi halusi, että se korjataan. Isäni korjasi.
Prinssi oli niin iloinen, kun hänen autonsa korjattiin, -
että hän pyysi isääni muuttamaan Qatariin -
kuningas Saudin edessä.
Isäni sanoi: "Kuningas Saud pitää meistä hyvää huolta.
Olemme onnellisia täällä."
Kuningas Saud sanoi: "Saat luvan mennä hänen kanssaan."
Se tarkoitti, että menkää vain.
Oliko Qatarissa helpompaa? Suhtautuivatko he teihin suopeammin?
Paikalliset eivät oikeastaan sen enempää kuin sauditkaan.
Mutta prinssi, joka vei meidät Qatariin, -
oli hieno mies. Hän rakasti palestiinalaisia.
Hän rakasti perhettäni.
Isäni pärjäsi tosi hyvin.
Heistä tuli vauraita. Isästä ja isän kahdesta sedästä.
Prinssi tuki meitä ja kaikkea toimintaamme, -
rakennustoimintaa, tuontia ja vientiä.
Mutta paikalliset qatarilaiset -
aina... Näethän, -
kun henkilö on asunut Qatarissa 10 vuotta, hän voi omistaa maata.
Mutta palestiinalaisten ei anneta omistaa mitään. Vain enintään 59 %.
Enempää ei voi omistaa.
Uskon, että siihen liittyy politiikkaa.
Palestiinalaiset halutaan pakottaa palaamaan ja taistelemaan.
Oloamme ei tehty tervetulleeksi.
Kerroit minulle, kun olimme ajamassa tänne studiolle, -
että tapasit Saudi-Arabiassa Osama bin Ladenin.
Kerropa hänestä hieman. Leikit hänen kanssaan.
Se oli hyvin mielenkiintoinen hetki.
Isäni ja Mohammed bin Laden, Osama bin Ladenin isä, -
olivat hieromassa yhteistyökuvioita.
Mohammed bin Laden oli hyvin vaikutusvaltainen ja rikas mies.
Hänellä oli paljon autoja.
Säästääkseen rahaa hän halusi isäni liikekumppaniksi, -
niin että hän saisi alennusta ja kustannussäästöjä.
Hän tuli kerran autokorjaamolle tapaamaan isää.
Osama oli hänen mukanaan. Hän oli silloin lapsi.
Mohammed bin Laden piti painista ja kamppailulajeista.
Isäni oli häntä paljon kookkaampi.
He alkoivat kamppailla ja painia -
ja putosivat molemmat rasvamonttuun.
Lattiassa on monttu, johon öljy valutetaan.
Isä ja Mohammed bin Laden putosivat monttuun ja jatkoivat painiaan siellä.
Osama seisoi siellä. Hän oli hyvin ujo.
Kun hän näki isänsä putoavan, hän alkoi itkeä: "Isä, isä."
Ajattelin, että mikä nynnerö. He vain pelleilevät.
Kuulin Osamasta pitkän ajan kuluttua.
Uutisissa kerrottiin, että hän oli aivot -
al-Qaidan ja syyskuun 11. päivän iskujen takana USA:ssa.
En voinut uskoa sitä. "Onko tuo Osama bin Laden? Ei voi olla!
Tuo on pahuutta, oudon tyypin tekoja. Osama ei ole niin älykäs.
Miten hän voisi?"
Sitten tajusin, ettei sen takana ollut todellisuudessa Osama bin Laden, -
vaan Ayman Zerkaoui, joka oli toiseksi korkea-arvoisin bin Ladenin jälkeen.
Osama bin Laden oli järjestön rahat. Ei aivot.
Niin se meni.
Qatarissa tapasit Jasser Arafatin.
Kuvailisitko lyhyesti, millainen ihminen hän oli?
Jasser Arafat tapasi vierailla isäni talossa Qatarissa käydessään.
Hänelle järjestettiin illallinen.
Tapasin istua ihan hänen vieressään. Olin lumoutunut hänestä.
Hän oli karismaattinen. Hän puhui siitä, -
miten hän aikoo taistella Israelia vastaan -
ja heittää heidät mereen.
Kuuntelin häntä aina hyvin keskittyneesti.
Hänellä oli karismaattinen puhetyyli.
Se veti helposti ihmisiä kuuntelemaan.
Sitten menit Jordaniaan ja liityit Fatahiin.
Millaista elämää se oli?
Kun hävisimme vuoden 1967 sodan, -
tajusin, että arabijohtajat ovat pahoja. He myyvät meidät juutalaisille.
Niinpä päätin, että lähden taistelemaan palestiinalaisasian puolesta.
Liityin Fatahiin. Oikeastaan menin aluksi Syyriaan, en Jordaniaan.
Syyriassa minua kuulusteltiin kymmenen päivää.
He halusivat varmistaa, etten ollut israelilainen vakooja.
Lopuksi he vakuuttuivat siitä, että minä todella aion taistella Fatahin riveissä.
Meidät vietiin Jordaniaan.
Jordaniassa suoritimme kovan koulutuksen, -
kommando- ja sissisotatyyppisen sotilaskoulutuksen.
Kouluttajat olivat pohjoiskorealaisia ja pohjoisvietnamilaisia.
Jopa irlantilaiset pitivät meille räjähdekoulutuksia.
Se oli kovaa, mutta me selviydyimme.
Koulutusleirin sisäänkäynnillä oli iso kyltti. Siinä luki: -
"Kouluttaja saa tappaa koulutettavista 25 prosenttia."
Näin kyltin ja sanoin: "En anna heidän ikinä tappaa minua."
Taistelin ja treenasin todella kovaa.
Se oli hyvä.
Miten päädyit erikoisyksikköön?
Sinusta tuli salamurhaaja. Ei ainoastaan tarkka-ampuja.
Se on hyvin ainutlaatuinen työ.
Salamurhaaja on joku, -
joka murhaa jonkun, joka hänen käsketään etsiä ja murhata.
Se on erityinen ja hyvin intensiivinen emotionaalinen koulutus.
Siinä alkaa aistia ihmiset ympärillä, -
keitä ympärillä on, katsomatta ympärilleen.
Sitä tuntee ihmiset ympärillään -
ja alkaa reagoida niin, ettei herätä huomiota.
Etenkin pohjoiskorealaisten vetämä koulutus -
oli hyvin intensiivistä.
Samoin karate- ja judotreenit olivat intensiivisiä.
Vielä tänäkin päivänä pystyn nostamaan kuumia esineitä -
tuntematta kipua.
Se johtuu siitä, että tämän tästä käteni osuivat kuumaan hiekkaan, -
kunnes sormeni olivat turrat.
Se oli osa judo- ja karatetreenausta.
Harjoittelimme hyppäämistä alas korkeista taloista, -
niin että jää henkiin, mukanaan kaikki varusteet. Siitä piti selviytyä.
Koulutus oli intensiivistä.
Se auttoi minua, kun etsin ihmisiä, -
jotka komentajat halusivat ottaa pois pelistä.
Se oli kovaa.
Aivan. Kerroit minulle jo, -
että olet tappanut monta ihmistä. Millaista se oli?
Se ei ole asia, josta olen kovin ylpeä tai innoissani.
Ihmisten tappaminen -
on hyvin intensiivistä.
Vaikka uhri olisikin vihollinen, kun hänet oppii tuntemaan -
ja tuntemaan paremmin kuin he itse, -
ja sitten hänet pitää tappaa, heihin tulee henkilökohtainen suhde.
Tappaminen ei ollut helppoa, -
mutta olin sotilas, joka tottelee käskyjä.
Minun piti tehdä, mitä piti tehdä.
Ja ellen tee sitä, -
saan itse luodin.
Mutta sitten koitti toinen aika. Työskentelit tiskaajana Yhdysvalloissa.
Mitä tapahtui?
Viimeisen operaation jälkeen salamurhaajana -
tein todella päätöksen.
Se oli eversti, -
israelilainen eversti, jolla oli kaksi lasta.
Tutustuin hänen isäänsä ja lapsiinsa.
He tulivat pihalle pelaamaan jalkapalloa.
Menin pelaamaan heidän kanssaan. Se oli vaikeaa, -
kun tuli aika tappaa isä.
Se oli elämäni vaikein hetki.
Hoidin homman ja menin Arafatin luo. Sanoin: -
"En halua jatkaa tätä."
Hän neuvoi minua hankkimaan koulutuksen.
Olin vielä nuori. Hän sanoi: "Olet luontainen johtaja.
Hanki itsellesi koulutus."
Niin minä sitten päädyin Yhdysvaltoihin.
Vihasin amerikkalaisia ja Amerikkaa yhtä paljon kuin Israelia -
ja juutalaisia, mutta ystäväni oli mennyt sinne collegeen -
ja halusin mennä tapaamaan häntä. Opiskelin mennäkseni Ranskaan.
Elämä Amerikassa ja kanssakäyminen amerikkalaisten kanssa -
oli kiehtovaa ja lohduttavaa.
Amerikkalaiset olivat minulle hyvin ystävällisiä.
He hyväksyivät minut. Minua ei ikinä kohdeltu maahantunkeutujana.
Silloin minä päätin, että haluan elää Amerikassa.
Joten se on...
Sitten... Tiedän, että se on pitkä juttu.
Monen vuoden jälkeen elämässäsi tuli käännekohta.
Ystäväsi, hyvin rikas mies, jonka olit tuntenut pitkään, -
kertoi sinulle Jumalasta. Kerro kohtaamisesta Jumalan kanssa.
19 vuotta sen jälkeen, kun aloitin, -
kuten sanoit, aloitin tiskaajana ranskalaisessa ravintolassa.
Etenin ja menestyin ravintola-alalla.
Siellä tapasin tämän rikkaan miehen.
Hän oli ensimmäinen asiakkaani. Hain hänen likaiset astiansa.
Minua kosketti, kun hän katsoi ja kiitti minua, -
kun vein astioita. Ajattelin: "Voivatko rikkaat täällä kiittää palvelijoitaan?
Lähi-idässä se ei tulisi kuuloonkaan."
Se kosketti sydäntäni. Siitä tuli suhde. Charlie jostain syystä piti minusta -
ja alkoi rakentaa suhdetta kanssani 19 vuoden ajan.
Lähdin Kansas Citystä ja ravintolasta ja siirryin hotellialalle.
Charlie jatkoi yhteydenpitoa ja piti huolta, että pärjään.
19 vuotta myöhemmin ranskalais- pariskunta päätti myydä ravintolan.
He soittivat ja kysyivät, haluanko ostaa sen.
Kun opin tuntemaan Jeesusta, -
aloin ymmärtää, että Jumalalla oli ollut suunnitelma elämässäni.
En olisi millään selvinnyt, ellei Jumala olisi ohjannut.
Olen selvinnyt monesta murhayrityksestä.
Charlie oli hieno mies.
Etsin rakennusta, jonka voisin ostaa.
Hän yritti auttaa minua löytämään oikean rakennuksen.
Menin muistotilaisuuteen erääseen surutaloon.
Minua pelotti niin, että juoksin sieltä pois.
Minulla oli vielä islamilainen käsitys hautajaisista ja surutaloista.
Kerroin siitä Charlielle. Hän nauroi minulle.
Hän kysyi: "Tiedätkö, miksi pelkäät?
Sinulla ei ole jumalanpelkoa."
Olin yllättynyt. "Mitä tarkoitat? Olen muslimi. Pelkään Jumalaa."
Hän sanoi: "Et pelkää. Mutta ole huoleti. Minä voin auttaa.
Osaan korjata asian." Hän näytti ylös ja sanoi: "Minulla on yhteys."
Minä nauroin.
Sanoin: "Niin varmaan". Lähdin.
Sana "yhteys" jäi pyörimään mieleeni. Ajattelin sitä.
Riuduin kolme viikkoa. Mietin, mikä on se yhteys.
Soitin Charlielle. Hän sanoi: "Et ole vielä valmis."
Kului taas kolme viikkoa. En enää pystynyt toimimaan.
Charlie tuli hakemaan minut kotiinsa.
Matkalla hänen puheensa ja äänensä muuttuivat. Se oli ihmeellistä.
"Kiitos Herralle! Halleluja!" Hän puhui ihmeistä.
Ajattelin: "Mikä häntä vaivaa?"
En ollut ikinä aiemmin kuullut hänen puhuvan niin.
Tulimme hänen luokseen. Hän oli avaamassa ovea.
Hän puhui edelleen ja sanoi: -
"Tass, tämän rauhan saadaksesi sinun pitää rakastaa juutalaista."
Minä jähmetyin.
Charlie tiesi elämästäni kaiken.
Häneltä oli ihan hullua ehdottaa sellaista.
Suutuin. Hän sanoi: "Tass, tiedän, että olet vihainen. Istutaan."
Menimme sisälle. Istuuduimme. Kysyin: "Mikä on se yhteys?"
Hän kysyi: "Mitä tiedät Jeesuksesta?"
"Uskon Jeesukseen. Hän on profeetta."
Hän sanoi: "Hän on enemmän kuin profeetta.
Hän on Jumalan Poika. Jumala."
Hyppäsin pystyyn. Sanoin: "En tiedä, mikä sinua vaivaa."
"Ensin käsket rakastaa juutalaista. Nyt sanot Jeesusta Jumalan Pojaksi."
"Jumalanpilkkaa!" Aloin tehdä lähtöä.
Hän sanoi: "Rauhoitu. Tule takaisin. Puhutaan."
Istuuduin. Rakastin häntä.
Hän oli minulle kuin isä.
Hän meni pois ja palasi rasian kanssa.
Hän nosti kannen. Sen alla luki "Pyhä Raamattu."
Hän istui viereeni ja laski Raamatun melkein reittäni vasten.
Hypähdin kauemmas. Hän kysyi, miksi. Sanoin: "En voi koskea tuota."
Hän kysyi: "Mikset? Se on vain paperia."
Vastasin: "Ei. Siinä on Jumalan Sana ja nimi." Olin hermostunut.
Hän kysyi: "Uskot siis, että tämä on Jumalan Sana."
Sanoin: "Uskon." Muslimeina emme usko niin.
Mutta sillä hetkellä sanoin, että uskon.
Hän sanoi: "Luen, mitä se kertoo Jeesuksesta."
Hän otti Raamatun käteensä ja avasi sen.
Hän etsi sivun ja pysähtyi.
Hän luki ja hymyili. Hän alkoi lukea minulle -
jakeesta Joh. 1:1.
"Alussa oli Sana. Sana oli Jumalan luona. Sana oli Jumala."
Aloin vapista. Menetin tajuntani.
Seuraava havainto oli, että olin polvillani lattialla kädet ylhäällä -
pyytämässä Jeesusta Herraksi ja Vapahtajaksi.
Näit jonkin valon ja kuulit jotain. Mitä kuulit nähdessäsi valon?
Kun olin valmis ja nousemassa polviltani -
ja olin pyytänyt Jeesusta Herraksi ja Vapahtajaksi, -
katsoin Charlieta. Hän vapisi ja itki.
Olin huolissani hänestä. Luulin, että jokin oli vialla.
"Mikä hätänä?" Hän sanoi, ettei hän ollut ikinä nähnyt mitään sellaista.
Hän halasi minua ja kertoi: "Aloin lukea Sanaa. Aloit vapista.
Sinut nostettiin sohvalta, vietiin polvillesi ja kätesi olivat ylhäällä.
Aloit puhua kielellä, jota en ymmärtänyt. Se ei ollut englantia.
Puhuin voimakkaalle valolle, joka sanoi minulle: -
"Olen Jeesus, tie, totuus ja elämä.
Isän luo ei ole muuta tietä kuin minun kauttani."
Se oli minulle käännekohta.
En palaa takaisin.
Se muutti elämäsi ikuisiksi ajoiksi.
Varmasti koit anteeksiantoa -
ja pääsit irti menneisyyden vääristä asioista.
Aikanaan palasit Lähi-itään.
Tapasit myös Abu Ammarin -
mukanasi uusi sanoma, joka oli koskettanut sydäntäsi.
Miten hän vastasi, kun kerroit hänelle evankeliumin?
Kävin hänen luonaan vuonna 2004.
Halusin jakaa toivoa, jonka itse olin saanut.
Ikävä kyllä emme olleet kahdestaan.
En pystynyt puhumaan vapaasti.
Hänkin piti huolen, ettei hän kysynyt, kuinka käännyin.
Hän tunsi minut ja sukuni.
Hän ei kysynyt kertaakaan, miksi käännyin kristityksi.
Hän kertoi minulle, miten paljon hän auttaa kristittyjä -
ja varmistaa, että huolehdin heistä.
Aloin miettiä, miten voin kertoa hänelle evankeliumin, -
kun hän ei kerran kysy, -
mitä tapahtui ja miksi vaihdoin uskontoa.
Jumala innoitti minua.
Olin etukäteen rukoillut: "Jumala, anna minulle toivoa ja keino -
neuvoa häntä ja puhua hänelle."
Sillä hetkellä Herra muistutti minua jostain, mitä olin lukenut Raamatusta -
1. Moos. 2:ssa, kun Jumala loi Aadamin.
Muistin sen. Sanoin: "Herra presidentti".
Minun oli käsketty puhutella häntä presidentti Arafatiksi.
"Tiedätkö, miten Jumala loi ihmisen?"
Yritin viedä juttua keskusteluun rauhasta.
Hän sanoi: "Tietenkin. Maan tomusta."
Sanoin: "Totta. Oletko miettinyt, miten Hän teki sen?"
Hän sanoi: "En ymmärrä. Mihin pyrit?"
Selitin: "Herra presidentti, näin yhden asian, -
kun luin luomiskertomusta Toorasta."
Puhuin visusti Toorasta.
Kysyin, saanko kertoa, mitä näin. Hän sanoi, että kerro vain.
Nousin tuoliltani ja menin polvilleni.
Sanoin: "Herra presidentti, kun luin luomiskertomuksesta, -
miten Jumala loi Aadamin, olin todella innoissani.
Näin sen. Näin Kaikkivaltiaan pilven hahmossa.
Hän tuimistui. En vastannut.
Sanoin: "Anna, kun näytän. Näin Kaikkivaltiaan polvillani.
Hän teki Aadamin omin käsin.
Kun Hän oli valmis, -
Hän katsoi Aadamia ja hymyili.
Hymyiltyään Hän painui alas.
Jumala kumarsi ja laittoi huulensa Aadamin huulille -
ja puhalsi Häneen elämän hengen.
Kun näin sen, aloin itkeä. En halunnut enää elää.
Herran ääni sanoi: -
'Niin olen antanut sinulle anteeksi.'"
Niin minä puhuin Arafatille.
Kerroin hänelle: "Löysin rauhan, -
ja se on Jeesus Kristus. On aika rauhalle."
Aloimme keskustella rauhasta -
ja siitä, miten arabien ja juutalaisten välille saadaan rauha.
Siitä elämässäni on kyse. Rauhasta.
Uskot myös, että Abu Ammar on Jumalan käsissä tänään.
Uskon, että hän antoi sydämensä Jeesukselle.
Näemme hänet taivaassa. Ei epäilystäkään.
Suomennos: Marianne Tenetz